Справа № 683/2775/25
02 лютого 2026 року м.Старокостянтинів.
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі : головуючого - судді Андрощука Є.М.
з участю секретаря Бадаєвої Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку успадкування,
Представник позивача адвокат Мініх І.М. звернулась до суду з письмовою завою про розгляд справи без її та позивача участі, просила позов задовольнити, з підстав наведених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За приписами ст.1218 цього ж Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.
Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.
Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно спадщини.
При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.
Отже, тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді справи з такими позовними вимогами, так і при розгляді справ щодо спадкування без заявления таких позовних вимог, що не буде виходом судами за межі позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 01 травня 2024 року у справі № 501/4300/19 зроблено висновок, що тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді справи з позовними вимогами про тлумачення заповіту, так і при розгляді справ щодо визнання права на спадкове майно без заявлення таких вимог.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про її смерть серія НОМЕР_1 від 09.07.2025 (повторно); паспортними даними позивача; даними свідоцтва про народження позивача серія НОМЕР_2 від 09.12.1977; даними свідоцтва про народження відповідача серія НОМЕР_3 від 05.09.1975.
Встановлено, що за життя ОСОБА_3 13 жовтня 2020 року склала заповіт, посвідчений секретарем Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за р.№29.
Як вбачається з змісту, вищевказаного заповіту, ОСОБА_3 заповіла своє майно трьома синам, а саме: ОСОБА_4 заповіла житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 заповіла земельну ділянку площею 2,2223 га згідно державному акту на право власності серії ЯЖ №965940 та ОСОБА_1 заповіла земельну ділянку площею 2,22га по свідоцтву про право на спадщину за заповітом ВМВ № 640999 від 28.01.2009 року.
Встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса 07.03.2025.
Натомість, як вбачається з відповіді на звернення завідуючої Старокостянтинівською держнотконторою Заворотної Т.В. №1321/02-14 від 09.09.2025 позивачу було відмовлено у нотаріальному оформленні його спадкових прав за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у заповіті посвідченому секретарем виконавчого комітету Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 13 жовтня 2020 року за р.№ 29, було заповідано земельну ділянку площею 2.22 га по свідоцтву про право на спадщину за заповітом ВМВ №640999 від 28.01.2009 року, а у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ХМ №095239 від 20.10.2003 зазначено, що земельна ділянка має площу 2,21 га та належить для спадкодавця на підставі Державного акта серія ХМ №095239, а не на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВМВ № 640999 від 28.01.2009 року.
Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-80, 89, 141, 244-246, 263-265 ЦПК України, суд,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.

Суддя Є.М. Андрощук