КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3299/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026року місто Київ

справа №758/10980/25

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб з ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліментина утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 9000 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08липня 2025 року позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - виділено в самостійне провадження, позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - виділено в самостійне провадження.

В обґрунтування вимог про стягнення аліментів посилалась на те, що 04жовтня 2016 року між нею та ОСОБА_3укладено шлюб, який був зареєстрований Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що було складено актовий запис №110.

Від даного шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що вона сама займається вихованням та утриманням своєї дитини самостійно, забезпечуючи його усіма необхідними умовами для розвитку, навчання та комфортного життя.

Зазначала, що відповідач не надає матеріальної допомоги та не бере участі у житті дитини, що створює значне фінансове навантаження на позивача.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1 598 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 17 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховано, що:

відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини;

відповідач є іноземцем, працює закордоном, отримує значно вищі доходи ніж в Україні;

положення ст.182 СКУкраїни про мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який наразі становить 3196 грн.;

розрахунок та розмір витрат позивача на дитину у місяць в сумі 18000 грн., 1/2 з яких позивач посила стягувати з батька, так як батьки повинні нести обов'язки щодо утримання дитини нарівні (ст.141 СК);

дитина сторін проживає разом з матір'ю, на яку окрім матеріального забезпечення дитини покладено й обов'язок у постійному вихованні дитини, контролі, що потребує більших моральних витрат, часу, організації життя та побуту дитини.

Вказувала, що визначений судом розмір аліментів в сумі 1598 грн. є недостатнім для належного утримання та забезпечення дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина у розмірі 1598 грн., суд першої інстанції виходив прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років (3196 грн.) та того, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року (справа №758/9115/25).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач є інвалідом ІІ групи, для останньої передбачена робота в силу створених умов.

Як зазначено у позовній заяві, позивач займається вихованням та утриманням сина самостійно, забезпечуючи його усіма необхідними умовами для розвитку, навчання та комфортного життя.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.

Згідно з ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі син сторін проживає разом з матір`ю, так як ОСОБА_3 є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_3 повинен сплачувати аліменти на утримання сина, не перевірив доводів позивача про те, що вона самостійно утримує сина та не взяв до уваги, що визначаючи мінімальний розмір аліментів на дитину, законодавець чітко визначив, що такий розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач у позовній заяві вказувала на те, що звернення до суду з даним позовом надасть їй змогу щомісячно стабільно отримувати грошові кошти у визначеному судом розмірі, які необхідні для забезпечення нормального проживання дитини, яка потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, зокрема, витрат на одяг, харчування, медичний догляд, шкільне знаряддя, а також належного рівня освіти тощо.

Зазначала, що її витрати на дитину у місяць становлять 18000 грн.

Відповідач є працездатною особою за віком, даних про віднесення його до соціально незахищених верств населення матеріали справи не містять.

Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України та вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 1598 грн. є заниженим, виходячи з потреб дитини відповідного віку.

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також те, що дитина у зазначеному віці потребує значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, колегія суддів, керуючись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення та враховуючи те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дитини, вважає вірним збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_3 аліментів на дитину з урахуванням мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, визначеного законодавством з 1598 грн. до 3600 грн.

Разом з тим, сума аліментів у розмірі 9000 грн., які позивач просила стягнути з відповідача є необґрунтовано завищеною.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок та розмір витрат позивача на дитину у місяць в сумі 18000 грн., 1/2 з яких позивач посила стягувати з батька, так як батьки повинні нести обов'язки щодо утримання дитини нарівні колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до Мтчеделадзе Мераба про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею на розвиток здібностей дитини.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, збільшити суму стягнутих щомісячних аліментів на дитину з 1598 грн. до 3600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: