Провадження № 4-с/204/2/26 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_2 , заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на дії/бездіяльність державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_2 , в якій просила: визнати незаконною бездіяльність Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту накладеного постановами державного виконавця від 04.10.2016 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП№52597247 та від 04.09.2018 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП№56935676 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень; зобов`язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту накладеного постановами державного виконавця від 04.10.2016 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП №52597247 та від 04.09.2018 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП №56935676 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень. В обґрунтування скарги вказано, що 26 жовтня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 204/5812/15 за позовом ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги було задоволено в повному обсязі: стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0 від 11.12.2007 року по кредиту та процентах у розмірі 25 304,92 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення становило 571 132,04 грн, а також пеню у розмірі 19 576,45 грн. 17 грудня 2015 року судом видано виконавчий лист, який стягувачем двічі пред`являвся до виконання до АНД відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 04.10.2016 року на виконання даного листа було відкрито виконавче провадження ВП № 52597247. У межах вказаного провадження державним виконавцем на підставі постанови від 04.10.2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборону на його відчуження. 22 лютого 2017 року виконавче провадження було завершено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України Про виконавче провадження, а виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. 07.08.2018 року зазначений виконавчий документ було пред`явлено до виконання повторно. Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56935676. У межах цього провадження на підставі постанови від 07.08.2018 року також було накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборону на його відчуження. Вказане виконавче провадження було завершено 23.09.2019 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України Про виконавче провадження, а виконавчий документ знову повернуто стягувачу. 14 лютого 2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвалу, якою задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Українська факторингова компанія про заміну сторони виконавчого провадження. Стягувача ПАТ УкрСиббанк було замінено на його правонаступника ТОВ Українська факторингова компанія. Раніше, 16 вересня 2021 року, між правонаступником та ОСОБА_4 було укладено договір про виконання зобов`язань за кредитним договором № 0. Згідно з пунктом 1.3 вказаного договору сторони дійшли згоди, що сума заборгованості становить 70 000 гривень. 24 листопада 2023 року ТОВ Українська факторингова компанія видало довідку № 4, якою підтвердило, що заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі. У серпні та вересні 2025 року представник боржника звернувся до АНД відділу ДВС із заявами про ознайомлення з матеріалами проваджень № 52597247 та № 56935676. Листами від 10.09.2025 та 23.09.2025 відділ ДВС повідомив про неможливість ознайомлення через знищення матеріалів у зв`язку із закінченням трирічного терміну їх зберігання. Також листом від 21.10.2025 було повідомлено, що виконавчий лист № 204/5812/15 на виконання більше не надходив. З моменту завершення останнього виконавчого провадження минуло шість років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, визначені законодавством, сплинули понад п`ять років тому. Оскільки виконавчий лист повторно не пред`являвся, а заборгованість погашена у повному обсязі, збереження арештів на майно за відсутності відкритого провадження та можливості продовження примусового виконання рішення суду є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном.

Представником Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було подано відзив на скаргу, в якому просили відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. В обґрунтування заперечення вказано, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусове виконання до відділу надійшов виконавчий лист № 2/199/1627/15 виданий 30.08.2016 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 592535,49 грн. ВП № 52597247. 04.10.2016 на підставі ст.ст. 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду та керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача накладено арешт на все майно належне боржникові, відповідні дані внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 16799539). В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення і здійснені виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними, тому керуючись п. 2 частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.02.2017 року. В ході проведення ряду виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення и здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Керуючись п. 2 частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 23.09.2019 виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Враховуючи викладене, виконавчі провадження, які було завершено до 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення Діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби. Отже, матеріали виконавчого провадження № 52597247, 56935676 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву. В рамках виконавчого провадження № 52597247 відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а саме 59253,55 грн. Станом на теперішній час боржником не було сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, що є обов`язковою умовою для життя арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження. Постановами державного виконавця від 22.02.2017 та 23.09.2019 виконавчий документ повернуто саме на підставі п. 2 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент вчинення виконавчих дій). З огляду на вищевикладене, дана підстава повернення виконавчого документа стягувачу не передбачає наслідку зняття арешту та вилучення обтяжень, оскільки боржником не надано підтверджень щодо погашення боргу, не погашено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, отже у виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту з майна, до виконання боржником покладених на нього зобов`язань зі сплати грошових коштів, необхідних для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав подану скаргу.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вислухавши представника скаржника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне

Судом встановлено, що 26 жовтня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення у справі №204/5812/15 за позовом ПАТ Укрсиббанк до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року по кредиту та процентам у розмірі 25304,92 доларів США (двадцять п`ять тисяч триста чотири долари дев`яносто два центи), що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення становило 571132,04 грн. (п`ятсот сімдесят одна тисяча сто тридцять дві гривні, 04 копійки); та пеню у розмірі 19576,45 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість гривень, 45 копійок).

04.10.2016 року на виконання даного листа державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП№52597247.

Відтак, на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2/199/1627/15 виданий 30.08.2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 592535,49 грн. ВП № 52597247.

В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем на підставі постанови від 04.10.2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборона на його відчуження.

22 лютого 2017 року державним виконавцем виконавче провадження ВП52597247 було завершено на підставі п.2, ч.1, ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження, виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. 07.08.2018 року зазначений вище виконавчий документ було пред`явлено на виконання до відділу повторно. На виконання даного виконавчого листа державним виконавцем того ж дня було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№56935676. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем на підставі постанови від 07.08.2018 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборона на його відчуження. Дане виконавче провадження державним виконавцем також було завершено на підставі п.2, ч.1, ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження, виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. 14 лютого 2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвалу, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року по справі №204/5812/15-ц з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» від 24.11.2023 року вбачається, що станом на 24.11.2023 року у ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №0 від 11.12.2007 року, погашена у повному обсязі, претензій щодо його виконання у ТОВ «Українська факторингова компанія» немає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, скаржник вказав, що за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХVІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічні положення містяться у статті 1 Закону № 1404-VIII.

Згідно з частинами першою, другою та сьомою статті 9 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення. Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону № 606-ХVІ та абзацу третього частини другої статті 56 Закону № 1404-VIII за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Аналогічні положення містилися у пункті 2 частини першої статті 47 Закону № 606-ХVІ.

Частиною другою статті 50 Закону № 606-ХVІ передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Законом № 1404-VIII не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) вказано, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд зазначає, що не зняття арешту з майна боржника, накладеного під час виконання виконавчого листа № 204/5812/15, саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю державного виконавця і порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання виконавця зняти арешт з майна боржника та вилучити стосовно нього записи з Єдиного реєстру боржників.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21).

Посилання у відзиві на несплату боржником виконавчого збору, не заслуговують на увагу, оскільки суди встановили, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і задля виконання саме цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника.

У справах № 569/17603/18, № 634/292/21, № 242/4601/20, № 686/6010/14 Верховний Суд зазначив, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Поряд із цим у зазначених справах суди встановили, що боржники не виконали рішень про стягнення з них заборгованості, виконавчі провадження не є закінченими, а тому відсутні підстави для зняття арешту, тоді як у цій справі заявник надав докази на підтвердження сплати боргу та відсутності майнових претензій з боку нового кредитора (стягувача), у зв`язку з чим суд вважає доцільним зобов`язати АНД ВДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на майно боржника.

При цьому, оскільки вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, а особа, яка вважає себе правонаступником стягувача та повідомлена про розгляд цієї справи в суді, не ініціювала продовження виконавчих дій (в матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що у період з 2018 року до дня подачі цієї скарги, органами державної виконавчої служби проводилися виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 204/5812/15), то суд дійшов переконання, що збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритого виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право боржника на мирне володіння майном.

Відтак, суд прийшов до висновку про задоволення скарги у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідношень), ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 223, 247, 258-261, 352-354, 447, 449, 451, 452 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на дії/бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту накладеного постановами державного виконавця від 04.10.2016 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП№52597247 та від 04.09.2018 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП№56935676 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень.

Зобов`язати Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту накладеного постановами державного виконавця від 04.10.2016 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП №52597247 та від 04.09.2018 року винесеної у рамках виконавчого провадження ВП №56935676 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова