Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2191/24
Провадження № 4-с/711/1/26
У Х В А Л А

28 січня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Буйновській А.П.,

за участю заявника (боржника) - ОСОБА_1

представника заявника (скаржника)

адвоката Деревянка В.Т.

державного виконавця Скрипки Т.В.

представника стягувача

адвоката Бібік О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій виконуючого обов`язки начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Олексієнко Оксани Сергіївни неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Деревянка В.Т., звернувся до суду із скаргою про визнання дій в.о. начальника Другого ВДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮ України неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимог мотивує тим, що 14.03.2025 головним державним виконавцем Другого ВДВС відкрито виконавче провадження №77500908 з виконання виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси від 09.12.2024 по справі №711/2191/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 5000грн. щомісячно та дружини у розмірі 2000грн. щомісяця.

20.03.2025 постановами державного виконавця накладено арешт на кошти боржника, на рухоме та нерухоме майно боржника, а також об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження.

Скаржник вказує, що на цей час заборгованість по сплаті аліментів на дитину та дружину, з якою проживає дитина, відсутня, що підтверджується розрахунками від 04.06. та від 25.08.2025 та листом від 23.10.2025 в.о. начальника ВДВС ОСОБА_3 .

Для зняття арешту боржник звернувся до керівника Другого ВДВС, але своїм листом від 23.10.2025, в.о. начальника відділу ОСОБА_3 відмовила у знятті арешту, мотивуючи тим, що боржнику отримує пенсію в ГУ ПФУ в Черкаській області у розмірі 3323грн. щомісяця і такий розмір доходу не може забезпечувати виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі 5000грн. 00коп. щомісячно.

Скаржник вказує, що він має бажання сплачувати аліменти на утримання дитини, але обтяження, накладені на його нерухоме майно, заважають здійснити будь-які операції щодо отримання певних доходів з нерухомого майна купівля-продаж, здача в оренду тощо. Крім того, ОСОБА_1 не має можливості укласти нотаріально завірений договір задля отримання дитиною у власність нерухомого майна, замість сплати аліментів.

Скаржник вважає, що дії в.о. начальника Другого ВДВС Олексієнко О.С. є незаконними та такими, що порушують його охоронювані законом інтереси, як власника майна.

Таким чином, скаржник просить суд, - визнати дії в.о. начальника Другого ВДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮ України Олексієнко О.С. неправомірними та зобов`язати її зняти арешт з нерухомого, рухомого майна та коштів ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №77500908.

Ухвалою суду від 19.12.2025 прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання.

Стягувачем ОСОБА_2 , через представника адвоката Бібік О.М. подані письмові пояснення, за якими просить відмовити у задоволенні скарги. Зазначено, що боржником не надано жодних підтверджень забезпечення виконання рішення суду в подальшому; боржник намагався ухилятися від сплати аліментів на утримання дитини, ним затягувалося виконання судового рішення, шляхом апеляційного та касаційного оскарження судового рішення та звернення до суду із заявою про розстрочення сплати заборгованості за аліментами. На даний час боржник офіційно не працює, немає стабільного доходу, який би забезпечив реальне виконання рішення суду, а тому вважає, що зняття арешту порушить права стягувача та дитини, на утримання якої він повинен сплачувати аліменти.

В.о. начальника Другого ВДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮУ Олексієнко О.С. подано відзив на скаргу, за яким просить відмовити у її задоволенні, визнавши її дії законними, судові витрати просила покласти на скаржника. Зазначено, що боржник не має стабільного доходу, достатнього для забезпечення виконання періодичних платежів, а тому у разі відсутності бажання чи можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, майно та кошти, що знаходяться під арештом, можуть забезпечити своєчасне та у повному обсязі матеріальне утримання дитини, що є законним обов`язком батьків дитини. Вважає, що керівник органу ДВС діяла відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян» та з урахуванням інтересів дитини.

В судовому засіданні скаржник (боржник) та його представник просили скаргу задовольнити, враховуючи викладені у ній доводи.

В судове засідання стягувач не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

В судовому засіданні представник стягувача просила у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на доводи письмових пояснень.

В судовому засіданні представник органу ДВС просила у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на доводи відзиву.

Заслухавши пояснення учасників с прави та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення за таких підстав:

встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2024 по справі №711/2191/24 стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 5000грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 18.03.2024 до повноліття дитини та дружини у розмірі 2000грн. щомісячно, починаючи з 18.03.2024 та продовжувати до досягнення дитиною 3-х річного віку. Судове рішення набрало законної сили 20.02.2025.

На підставі цього судового рішення, Придніпровським районним судом м. Черкаси 10.03.2025 були видані виконавчі листі, які стягувачем звернуті до примусового виконання через органи ДВС.

Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС у місті Черкаси Київського МРУ МЮУ від 14.03.2025 відкрито виконавче провадження №77500908 щодо стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання дитини.

Постановами державного виконавця від 20.03.2025 за цим виконавчим провадженням накладено арешт на кошти боржника, на рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 57258 грн. 06 коп.

Встановлено, що боржник ОСОБА_1 отримує пенсію у Головному управлінні ПФУ в Черкаській області у розмірі 3323грн. 00коп. Крім того, встановлено, що на звернення ОСОБА_1 до Другого ВДВС від 10.10.2025 стосовно зняття арешту з майна та коштів на рахунках, в.о. начальника ОСОБА_3 надана відповідь від 23.10.2025 №1551673, за якою зазначено про те, що станом на 31.10.2025 борг відсутній; про відсутність законних підстав для зняття арешту з майна та коштів боржника, оскільки доходи останнього не є достатніми для забезпечення виконання періодичних платежів.

Також із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 22.12.2025 вбачається, що станом на 31.12.2025 заборгованість відсутня.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 447-1 ЦПК України).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено також у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Права та обов`язки виконавців визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, тобто накладення заборони на право розпоряджатися грошовими коштами спрямоване на належне та ефективне здійснення державним виконавцем, посадових повноважень з виконання судового рішення, спрямоване на запобігання уникнення боржником виконання судового рішення та на ефективне першочергове забезпечення інтересів кредитора за рахунок цих коштів.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як передбачено ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1 отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, за результатами розгляду скарги, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, оскільки виконуючий обов`язки начальника Другого ВДВС Київського МРУ МЮ України Олексієнко О.С. діяла відповідно до норм чинного законодавства. Так, звернення боржника від 10.10.2025 було розглянуто у строк, визначений Законом, а також ОСОБА_1 була надана відповідь від 23.10.2025.

За встановлених обставин, стосовно виконання виконавчого листа №711/2191/24, на переконання суду, державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна та коштів боржника для забезпечення реального виконання рішення суду від 09.12.2024. Крім того, відсутні підстави вважати, що керівник органу ДВС протиправно не вчинила дій (не прийняла рішення) про зняття арешту з майна (коштів) боржника і, відповідно, немає у суду підстав для зобов`язання його знімати такі арешти, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію, доказів про інші офіційні доходи не має, а тому, очевидним є той факт, що розмір його пенсії не забезпечить виконання періодичних платежів на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, боржник не отримує заробітної плати, доказів наявності в нього щомісячного стабільного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, ні державному виконавцеві, ні суду він не надав.

Суд звертає увагу, що й стягувач заперечує проти зняття арешту з майна та коштів боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 , оскільки, як на її думку, це призведе до порушення прав та інтересів дитини, яка потребує утримання від батька (боржника за виконавчим провадженням) та вже протягом певного періоду часу ОСОБА_1 аліменти на виконання рішення суду не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості по аліментах. Крім того, за дослідженим розрахунком заборгованості за сплати аліментів, вбачається, що боржник сплачує аліментні платежі не регулярно та не в повному обсязі, що призводить до виникнення заборгованості. Також станом на час розгляду справи боржник не надав суду доказів того, що подальше виконання рішення суду може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на його майно, а сам по собі факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.12.2025, не є самостійною підставою для зняття арешту з майна. Більш того, безпідставними є доводи скаржника про те, що державний виконавець перед винесенням постанови про накладення арешту на майно (кошти) боржника повинен був би перевіряти обставини про те, чи може боржник знайти роботу/працювати, чи ні.

Як на думку суду, не зняття в.о. начальника/державним виконавцем арешту з рухомого (коштів) та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, не свідчить про порушення державним виконавцем чи керівником органу ДВС вимог Закону України «Про виконавче провадження». Отже, скарга, як необгрунтована та безпідставна не підлягає до задоволення.

При постановленні судового рішення судом враховані висновки Верховного Суду, що викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2023 у справі № 607/3711/15, від 26.05.2021 у справі №490/6309/16, від 28.04.2021 у справі №577/4889/19, від 2.12.2021 у справі №646/7134/19.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-1, 259, 260, 261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій виконуючого обов`язки начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Олексієнко Оксани Сергіївни неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06.02.2026.

Головуючий суддя С.М. Позарецька