Справа № 703/8612/25
УХВАЛА

11 лютого 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 січня 2026 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

14 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить надати сторонам строк для примирення у шість місяців, мотивуючи його тим, що має намір примиритися з дружиною та зберегти сім`ю.

27 січня 2026 року від представника позивача адвоката Ніколаєвої Г.Г. надійшли письмові провадження, в яких остання висловила позицію своєї довірительки позивачки щодо категоричного заперечення проти надання сторонам строку для примирення, оскільки відповідач вчиняв щодо позивачки фізичне та психологічне насильство.

Вирішуючи клопотання про надання строку для примирення, проаналізувавши матеріали вищевказаної цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 55 СК України дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд справа №442/6319/16-ц, постанова від 30.05.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 111 СК України якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються.

До письмових пояснень представником позивачки надано копію термінового заборонного припису до ОСОБА_2 в період з 03.01.2026 по 13.01.2026, довідку КНП «Смілянська міська лікарня» СМР про те, що за допомогою до лікарні звернулась ОСОБА_1 з приводу травм, які були завдані 03.01.2026.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги категоричне заперечення сторони позивача щодо надання строку на примирення подружжю, наявністю адміністративної справи про вчинення відповідачем домашнього насильства відносно своєї дружини, суд доходить висновку, що клопотання відповідача про надання строку на примирення є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Одночасно суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді сторони позивача на примирення, а також встановлення факту порушеної адміністративної справи про вчинення відповідачем домашнього насильства, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 та ч. 2 ст. 111 СК України.

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для надання сторонам строку на примирення, а тому в заявленому клопотанні відповідача про надання строку для примирення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 111 СК України, ст. ст. 258 - 260 ЦПК України, суд -

постановив:

Відмовити в клопотанні відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення сторін.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Ю.В. Крива