ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/5241/24
Номер провадження 22-ц/818/376/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року в складі судді Бугери О.В. по справі № 644/5241/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , заповіту не залишила. Спадкоємцями після її смерті є він та його батько ОСОБА_3 , а також онука спадкодавиці ОСОБА_1 . Відповідачами подані заяви про прийняття спадщини. До спадкової маси після смерті матері належать: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; частка земельної ділянки за адресою: Харківська область, Шевченківський район, кадастровий номер: :02:001:0073, загальною площею 6,5510 га; право на земельну частку (пай) розміром 7,26 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП Надія Шевченківського району Харківської області; майновий пай з причетними до нього дивідендами у загальному пайовому фонді КСП Надія Шевченківського району, Харківської області реорганізованого в ПСП Грозянське, село Гроза Шевченківського району, Харківської області, в сумі 825,00 грн; грошовий внесок з усіма нарахованими відсотками та компенсаціями до нього, що знаходяться в Ощадбанку №5469, с. Шевченкове Харківської області на рахунку № НОМЕР_1 .

Вказав, що з січня 2023 року дотепер він знаходиться на території Республіки Польща. Строк прийняття спадщини, який сплив 05 квітня 2024 року, він пропустив через перебування за кордоном. Знаходячись далеко від дому і від місця смерті матері, він не мав можливості подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством України строк. Повернутися до України для прийняття спадщини він не зміг у зв`язку з встановленням на території України режиму воєнного стану та з урахуванням перебування на його утриманні малолітнього сина.

Просив визначити додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 надала до суду пояснення та відзив на позовну заяву, в яких просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що зазначені позивачем причини пропуску строку на прийняття спадщини не є поважними та не пов`язані з істотними, непереборними труднощами для нього.

Від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду також надходили письмові пояснення з аналогічними доводами щодо необґрунтованості вимог позивача. Однак 08 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_3 подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що проти заявлених позовних вимог не заперечує, просить їх задовольнити та додатково зазначав, що ніякого відзиву на позов не підписував та не подавав його до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач є рідним сином загиблої під час ракетного обстрілу в с. Гроза ОСОБА_4 , в установлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки дізнався про смерть матері, перебуваючи за кордоном, коли такий строк вже майже сплинув, при цьому пропуск строку є незначним, відповідач ОСОБА_3 проти задоволення вимог сина не заперечує, отже наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На вказане судове рішення 18 червня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт перебування позивача в Польщі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивачем не надано доказів, що він звертався до нотаріуса з метою прийняття спадщини і отримав вмотивовану відмову. На момент відкриття спадщини після смерті спадкодавиці ані смт. Чкаловське Чугуївського р-ну Харківської області, де зареєстрований позивач, ані смт. Шевченкове (за місцем заведення спадкової справи) не перебували в окупації, були деокуповані вже більше року, мали транспортне сполучення, відновлено роботу всіх установ та нотаріуса. Позивач мав можливість прийняти спадщину як приїхавши за місцем відкриття спадщини, так і на території Польщі, звернувшись до консульства (посольства) України чи до будь-якого нотаріуса і направивши відповідну заяву поштою.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 лютого 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Судова повістка на ім`я ОСОБА_2 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 18 липня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 56-57 том 2).

Представник ОСОБА_2 адвокат Лихачов Р.Б. отримав 05 липня 2025 року в електронному кабінеті (а.с. 51 том 2).

ОСОБА_3 отримав поштою 16 липня 2025 року (а.с. 55 том 2).

ОСОБА_1 отримала поштою 09 липня 2025 року (а.с. 52 том 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 10 том 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла у с. Гроза Куп`янського р-ну Харківської області (а.с. 11 том 2).

З копії спадкової справи № 17/2024, заведеної приватним нотаріусом Куп`янського РНО Харківської області Томчуком С.М. після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що 08 лютого 2024 року чоловік померлої ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої і було заведено спадкову справу. Також, 26 березня 2024 року із заявою про прийняття спадщини звернулась онука спадкоємиці - ОСОБА_5 (а.с. 80-210 том 1).

До складу спадщини входить: 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки за адресою: Харківська область, Шевченківський район, кадастровий номер: :02:001:0073 (1/2 частка), :02:001:0072 та :03:004:0132, грошові кошти на банківському рахунку у АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . У серпні 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_2 перебуває у Польщі, що підтверджується копією посвідчення Pesel від 25 січня 2023 року (а.с. 12 том 2).

ОСОБА_2 має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13 том 2).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Як встановлено судом, спадкодавиця ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Гроза Харківської області, а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 05 квітня 2024 року. Протягом цього часу син померлої ОСОБА_2 не мав можливості подати заяву про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що вимушено перебував за кордоном через повномасштабне вторгнення рф на територію України, активні бойові дії і запровадження воєнного стану, що є загальновідомими обставинами. Крім того, через труднощі зі зв`язком у Куп`янському районі Харківської області, про смерть матері позивачу стало відомо не одразу, а лише у березні 2024 року, коли строк на прийняття спадщини майже сплив.

З урахуванням викладених обставин, негативного впливу воєнного стану в Україні, перебування позивача в евакуації за кордоном, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя своєї родини у незнайомому місці; існування значного навантаження на посольства і консульські установи України в країнах Європи, внаслідок чого запис на прийом для вчинення нотаріальних дій був і продовжує бути вкрай ускладненим, а також, що проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини та зверненням позивача до нотаріуса за роз`ясненнями та до суду у цій справі є незначним, колегія суддів вважає, що позивачем доведено наявність непереборних обставин, які дійсно істотно перешкоджали йому протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції належним чином оцінив доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері та дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Принцип пропорційності пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема, й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681 /203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Враховуючи обставини цієї справи, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 .

Близькі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23, від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23, від 14 серпня 2024 року у справі № 537/3556/22, від 02 липня 2025 року у справі № 201/9865/23.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не надано доказів звернення до нотаріуса з метою прийняття спадщини і отримання вмотивованої відмови, колегія суддів відхиляє, оскільки факт пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини є самостійною підставою для звернення спадкоємця до суду і не передбачає обов`язкового прийняття нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина