н/п 2/490/2511/2025 Справа № 490/2801/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши впорядку спрощеного позовного провадження в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ТОВ"ДіджиФінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3 від 19.10.2020 року у розмірі 23 907,19 грн., з яких 6757,50 - сума заборгованості за тілом кредиту; 17 149,69 грн. - сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

19.10.2020 р. за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування ОСОБА_1 (далі Відповідач) подано Заявку на отримання кредиту. Дана заява № 3 від 19.10.2020 знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб - сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС». Електронний підпис накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом чи електронного договору електронним підписом. Оскільки Відповідачем було обрано один із вищеперерахованих варіантів підписання Договору, тим самим підтверджено прийняття умов Договору про надання споживчого кредиту № 3 від 19.10.2020

Таким чином, ОСОБА_1 укладений Договір про надання споживчого кредиту № 3 від 19.10.2020 з ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та 19.10.2020 Відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 10000 грн. Кошти Кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Кредитодавцю з метою отримання Кредиту

Проте, Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 05.09.2022 р. згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» () відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 3 від 19.10.2020 р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» () змінено найменування та скорочене найменування на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС» (), що підтверджується Наказом № 15 04-2024-1 від 15.04.2024 року, який додано до позовної заяви. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 23907,19 грн.

04 вересня 2025 року відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3 від 19.10.2020 в сумі 23907,19 грн. в повному обсязі. 3. Відмовити у задоволенні заяви про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, якою просить стягнути зі ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. та судового збору у сумі 2422,40 грн. в повному обсязі

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доказами що формують доказову базу викладених обставин у заяві ТОВ, вважає їх необґрунтованими та такими що не підлягає задоволенню у зв`язку із відсутністю доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача та ненадання суду доказів укладення договору факторингу.

В свою чергу він заперечує факт укладення відповідного кредитного договору та вважає такий факт не доведеним належними та допустимими доказами. Як вказує позивач наведений вище договір було укладено з відповідачем відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію". Вважає , що матеріали справи додані до позовної заяви не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом реєструвався в інформаційно- телекомунікаційній системі на яку вказує позивач, що відповідачем було створено в такій системі електронний кабінет, що відповідач отримав пропозицію (оферту) та ознайомився з нею, що отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, що відповідач вводив одноразовий ідентифікатор в інформаційної телекомунікаційній системі кредитодавця, що використовував одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору.

Також просить суд звернути увагу, що позивачем жодним чином не доведено факту отримання саме відповідачем обумовлених договором коштів, не є таким доказом інформаційна довідка про проведення успішної транзакції 19.10.2020, емітентом якої є PRIVATBANK, оскільки дані, що відповідач є власником цієї картки у доказах наданих позивачем відсутні. Аналіз наведених обставин дозволяє дійти до висновку про те, що позивачем не доведено факту укладення наведеного вище кредитного договору згідно порядку, передбаченого Законом України "Про електронну комерцію", а відповідно і отримання грошових коштів у кредит. Необхідно також наголосити, що лист ТОВ "Платежі онлайн" від 14.12.2022 року, не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки в зазначеному листі відсутні відомості про особу, якій вони перераховані та на виконання якого саме договору здійснено перерахування.

Також просить Суд звернути особливу увагу на той факт, що у постанові Київського апеляційного суду від 16.05.2025 у справі №382/1849/24, за результатам розгляду якої відмовлено в задоволені позовної заяви ТОВ, висвітлені обставини справи, аналогічні та подібні до обставин нашої судової справи, оскільки в справі №382/1849/24 надавалась оцінка тим самим доказам позивача: договору факторінга №556/ФК-22 від 05.09.2022 року та листа ТОВ "Платежі онлайн" від 14.12.2022 року, які також є акцентом уваги з боку позивача у наші справі.

Щодо витрат на правову допомогу , то у цій справі можливість перевірки реальної участі адвоката у наданні правничої допомоги не є за можливими. По перше позовна заява підписана директором ТОВ, що вже ставить під сумнів отримання правничої допомоги, по друге в ЄДРСР містяться десятки судових рішень в яких ОСОБА_2 є директором/представником ТОВ та прохальна частина відшкодування правничої допомоги складає 9000 грн., і в усіх справах готує матеріали адвокат Білецький. Вважає, що це є зловживанням процесуальними правами у вигляді маніпуляції та введення суд в оману, оскільки позовні заяви мають шаблонний характер. Враховуючи вищенаведене, заявлений розмір витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 гривень не відповідає характеру начебто виконаної адвокатом роботи, принципам співмірності та розумності судових витрат, критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі.

10 вересня 2025 представником позивача подано додаткові пояснення на позов. Зазначають, що 19.10.2020, за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» (далі по тексту ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» чи/або Первісний Кредитор) https://cashberry.com.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 3. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб сайті https://cashberry.com.ua/. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про надання фінансового кредиту № 3 від 19.10.2020 , який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті https://cashberry.com.ua/

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» , договір про надання фінансового кредиту № 3 від 19.10.2020 був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» таких правочинів, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора https://cashberry.com.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення свої персональних даних, номера телефону, договори між сторонами не були б укладені, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

З огляду на матеріали справи, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження укладення сторонами правочину в електронній формі. Будь-яких доказів на спростування укладення договору матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неукладеності договору про надання фінансового кредиту № 3 від 19.10.2020. Більш того звертають увагу суду, що відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі і недостовірність електронного доказу. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 15.07.2022 року у справі № 914/1003/21.

Кредитні кошти були перераховані через платіжну систему ТОВ «Платежі Онлайн» (Повідомлення про внесення відомостей до РПІ: № 27-0018/16805 від 26.03.2018 Види послуг: операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів), що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання Відповідачем грошових коштів за номером транзакції 30312-59058-78427. Факт перерахування кредитних коштів через платіжну систему ТОВ «Платежі Онлайн» на картковий рахунок позичальника підтверджується додатком до позовної заяви № 14 «Докази видачі коштів за кредитним договором.pdf.», з якого вбачається наступні реквізити проведеної транзакції: Номер транзакції: 30312-59058-78427; Сума транзакції, грн: 10000.00; Дата та час проведення транзакції: 19.10.2020 19:45:07; Номер карти: НОМЕР_1 ; Approval code: НОМЕР_2 ; Банк-емітент: PRIVAT BANK.

Щодо витрат на правову допомогу звертають увагу суду, що позивач проаналізувавши ринкову вартість надання юридичними компаніями юридичних послуг встановив, що ринкова вартість за складання позовної заяви у цивільних справах становить в середньому 6000,00 грн., що підтверджується інформацією із сайтів щодо вартості надання послуг адвокатами (витяги з інформацією із сайтів щодо вартості надання послуг адвокатами додається до даного відзиву). Також, до складання позовної заяви у вартість витрат на правничу допомогу адвоката включено ще формування необхідних додатків та перед складанням позову проведення аналізу спірних правовідносин із наданням рекомендацій щодо захисту інтересів позивача. Таким чином, позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення із відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 9000,00 підлягають до задоволення.

27 жовтня 2025 року відповідачем подано додаткові заперечення на позов , в яких зазначає, що вважає додаткові пояснення позивача необгрунтованими, такими що фактично дублюють доводи позовної заяви та здебільшого лише цитують норми Цивільного кодексу України. Додатково наголошує на позиції, яка висвітлена відповідачем у відзиві, щодо доводів та доказів наданих позивачем.

Ані в позовній заяви, ані в додаткових поясненнях документального підтвердження позиції ТОВ до суду не надано. Більш того, Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.09.2025 витребувано інформацію у ТОВ «Діджи Фінанс», а саме: копії первинних бухгалтерських документів, що підтверджують проведення транзакції та зарахування грошових коштів на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за кредитним договором № 3 від 19.10.2020 року., проте з додатків до поданих додаткових пояснень наявні лише: витяги із сайтів з інформацією щодо вартості надання послуг адвокатами, витяг з єдр та квитанція на підтвердження надіслання стороні.

Дана обставина свідчить про відсутность у позивача первинних бухгалтерських документів, що підтверджують проведення транзакції та зарахування грошових коштів на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за кредитним договором № 3 від 19.10.2020 року, що порушує вимоги визначені ст. 76 ЦПК України.

Знову необхідно наголосити, що відповідно до Закону України від 20 вересня 2019 року № 128-IX «Про внесення змін до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законів України щодо детінізації розрахунків в сфері торгівлі і послуг» (далі Закон України № 128), розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених Законом України № 128, зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. Слід наголосити, що такий лист не є розрахунковим документом в розумінні чинного законодавства та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку. У наданому позивачем до суду кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором.

Також матеріали справи не містять акту прийому-передачі відповідно до договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року, тому з врахуванням викладеного вважаю докази необґрунтованими та обставини про які стверджує позивач недоведеними належністю доказів.

Також просить врахувати, що на вимогу суду позивачем не надано витребуємі документи. ТОВ при поданні позовної заяви відповідних доказів не надало, чим порушило вимоги ст.83 ЦПК України, та в свою чергу позивачем заявлено клопотання про витребування доказів після факту ознайомленням зі змістом відзиву відповідача та наявності ухвали Центрального районого суду м. Миколаєва від 04.09.2025 року про витребування доказів. Зазначене свідчить про зловживанням процесуальнимми правами позивачем та введення суду в оману при поданні позовної заяви.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 04.09.2025 року витребувано з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» відомості щодо належності банківської картки з номером НОМЕР_1 (дані про власника карткового рахунку, дата відкриття рахунку) на який відбулася оспорювана транзакція.

Витребувано у ТОВ «Діджи Фінанс» копії первинних бухгалтерських документів, що підтверджують проведення транзакції та зарахування грошових коштів на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за кредитним договором № 3 від 19.10.2020 року.

Ухвалою суду від 27.10.2025 року витребувано з АТ КБ «ПриватБанк відомості щодо належності банківської картки з номером НОМЕР_1 (дані про власника карткового рахунку, дата відкриття рахунку) на який відбулася оспорювнаа транзакція .

Ухвалою суду від 18.12.2025 року витребувано з АТ КБ «ПриватБанк відомості щодо належності банківської картки з номером НОМЕР_1 (дані про власника карткового рахунку, дата відкриття рахунку) на який відбулася наступна транзакція : Номер транзакції 30312-59058-78427; Сума транзакції, грн 10000.00; Дата та час проведення транзакції 19.10.2020 19:45:07 - а саме щодо належності банківської картки з номером НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

19.10.2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 3 , за яким кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на суму 10000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим Договором.

Згідно п. 1.2. Договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником. Згідно п. 1.6. Договору, позичальник зобов`язується повернути т овариству кредит та нараховані відсотки не пізніше строку, вказаного в п.1.2 Договору.

Пунктом 1.3. Договору нарахування процентної ставки за користування кредиту залежить від фактичного виконання Позичальником умов цього Договору, яка становить: Відповідно до п. 1.3.1. Договору знижена процентна ставка в розмірі 1.14% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 416.1%) застосовується на період строку надання кредиту (починаючи с першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у п.1.2. цього Договору, якщо в цей строк Позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку; Згідно п. 1.3.2. Договору стандартна процентна ставка в розмірі 2.14% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 781.1 %) застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.2. цього Договору, якщо Позичальник не виконав умови зазначені в п.1.3.1. цього Договору для застосування зниженої процентної ставки.

Пунктом 1.4. Договору розмір процентних ставок, визначених п.1.3. цього Договору, є фіксованим та може бути змінено Товариством в односторонньому порядку лише за умови попереднього письмового повідомлення Позичальника.

У відповідності до п. 9.1. Договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту затверджені Товариством.

Пунктом 3.1. передбачено, що нарахування процнентів за цим договром здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день корситування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

Віддповідно розділу 4 Договору, пролонгація строку кредиту оформлю/ється додатковою угодою до цього Договору.

Згідно п. 9.9. Договору сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінченян строку наданння кредиту , визначеного в п.1.2 Договру, є процентами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.

Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на веб-сайті Товариства https://cashberry.com.ua.

Згідно п. 9.2. Договору укладення цього Договору здійснюється за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства, доступ до якої забезпечується Позичальнику через веб-сайт https://cashberry.com.ua. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктом 9.3. Договору, цей Договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) Товариством та її прийняття (акцепту) Позичальником. У разі погодження Позичальником з умовами запропонованої Товариством оферти, Позичальник має заповнити в особистому кабінеті заяву про прийняття оферти (здійснити акцепт Оферти). Заява про акцепт оферти підписується Заявником в ІТС Товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. 9.4. Договору, цей Договір є укладеним з моменту одержання Товариством, яке направило пропозицію укласти такий Договір, відповіді про прийняття (акцепт) Позичальником цієї пропозиції (оферти) в порядку, визначеному ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Своїм підписом відповідач підтвердив, що свідомо приймає пропозицію укласти електронний договір на запропонованих і погоджених із ним умовах, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», а також ознайомлений з істотними умовами правочину, погоджується прийняти на себе зобов`язання позичальника, засвідчує повну та безумовну згоду з усіма без виключення умовами оферти.

05.09.2022 року між ТОВ "ФК"Інвест Фінанс" відступлено право вимоги за кредитним договором № 3 від 19.10.2020 року на користь ТОВ "Діджи Фінанс".

Відповідно до умов Договору факторингу, з моменту переходу Права вимоги від Клієнта до Фактора згідно відповідного Реєстру прав вимог, підписаного Сторонами за умовами цього Договору,Фактор набуває статусу володільця бази персональних даних Боржників, Права вимоги до яких відступаються згідно з цим Договором.

За змістом Витягу Додатку № 1 до договру факторингу від 05.098.2022 року відносно болржника ОСОБА_1 , за номером кредитного договору № 3 від 19.10.2020 року, загальна заборгованість якої становить у розмірі 23 907,19 грн., з яких 6757,50 - сума заборгованості за тілом кредиту; 17 149,69 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3 наданим позивачем, сума заборгованості Позичальника перед Банком становить у розмірі 23 907,19 грн., з яких 6757,50 - сума заборгованості за тілом кредиту; 17 149,69 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Як вбачається з наданого розрахунку, 30.12.2020 року відбувалося останнє погашення кредитної заборгованості за тілом кредиту та 21.03.2021 року - відсотків на поточне тіло у розмірі 1079 грн., до 05.04.2021 року кредитором нараховувалися відсоткі на поточне тіло , з 05 квітня 2021 року по 04 липня 2021 року нараховувалися відсотки на прострочене тіло кредиту у розмірі по 144,61 грн щодня і стакном на цей день загальна сума заборгованості становила 23 907,19 грн, з яких 6757,50 грн тіла кредиту ( розмір заборгованості не змінювався з 30.12.2020 року , коли позичальником здійснено останнє погашення кредитної заборгованості у розмірі 2750,50 грн) та 17 149,69 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 31.12.2020 по 04.07.2021 року.

Отже, як підтверджується наданим розрахунком, відповідач виконув свої зобов`язання по сплаті кредиту, проте з березня 2021 року припинив виконання умов договору.

Також позивачем надано Додаткові угоди про зміну умов договору № 3 за період з 15.11.2020 року по 21.03.2021 року в кількості 9 (дев`яти) таких Додаткових угод , які стосувалися продовження строку дії кредитного договору за умови сплати фактично нарахованих відсотків за договором.

Суд звертає увагу, що жодна з цих Додаткових угод не містить підпису позичальника ОСОБА_1 , навіть не містить посилання на те, що угода підписана електронним підписом , як-то зазначено в самому кредитному договорі.

На підтвердженян укладення кредитного договру позивачем також надана заповнена ОСОБА_1 . Заява на отримання кредиту № 3 від 19.10.2020 року, де він зазначив свої особисті дані та номер карткового рахунку для отримання кредитних коштів, де аткож підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договру кредиту та правилами кредитування - вхід здійснено за допомогою унікальної пари логіну та паролю Особистого кабінету.

Укладення договру в електронній формі відбувається за наступним алгоритмом: 1. Реєстрація Позичальника в інформаційно телекомунікаційній системі Кредитодавця на сайті cashberry.com.ua. 2. Заповнення Позичальником заявки на отримання кредиту на сайті Кредитодавця. 3. Ідентифікація особи, яка заповнила заявку на видачу кредиту, верифікація даних банківської картки, перевірка кредитної історії обробка іншої наданої Позичальником інформації. Прийняття Кредитодавцем рішення про видачу кредиту Позичальнику або про відмову у видачі кредиту. 4. Надсилання Позичальнику пропозиції в ІТС укласти договір на визначених Кредитодавцем умовах (оферта). 5. Заповнення Позичальником на сайті Кредитодавця заяви про прийняття пропозиції укласти договір на визначених умовах (акцепт). При цьому зазначені електронне повідомлення та заява підписуються електронним підписом одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються Кредитодавцю.). 6. Надсилання Позичальнику підтвердження вчинення правочину у вигляді електронного документа доступного для скачування в Особистому кабінеті Позичальника на сайті Кредитодавця.

ОСОБА_1 підписана та прийнята Оферта щодо укладення електронного кредитного договору № 3 від 19.10.2020 року на умовах отримання суми кредиту 10 000 грн терміном на 30 днів, розмір процентної ставки 1,14 % на день, загальний розмір процентної ставки 416,1 % річних.

Відповідно достатті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідностатті 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1статті 207 ЦК України).

Згідно вимог частини 1статті 1055 ЦК Україникредитний договір укладається у письмовій формі.

В силу частину 1статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що договір про споживчий кредит № 3 від 19.10. 2021 року був вчинений сторонами в електронній формі.

Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно пункту 5 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію`електронний договірце домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостоюстатті 81 ЦПК Українипередбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першоюстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1статті 82 ЦПК Україниобставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьоїстатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відзиві на позовну заяву, який подав відповідача, останній заперечував факт укладання договору 19.10.2020 року, отримання грошових коштів.

Частиною четвертоюстатті 263 ЦПК Українипередбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладених вище встановлених судами обставин справи, положень закону, а саме, що кредитний договір 19.10.2020 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора після верифікації особи позичальника кредитором, що відповідає вимогамстатті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимогиЗакону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачу не належить, суд дійшов висновку про доведеність факту його укладання та отримання ОСОБА_1 у розпорядження кредитних коштів.

Такі висновки ґрунтуються на правових позиціях, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та спростовують аргументи відповідача.

Щодо аргументів відзиву на позовну заяву про недоведеність факту отримання кредитних коштів відповідачем.

Так, Договір був укладений дистанційно, в електронній формі.

Відповідно достатті 13 Закону України «Про електронну комерцію`розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно дозаконів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

За умовою вказаного договору відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок , реквізити якого зазначив сам позичальник

Також слід врахувати, що відповідно до частини 2статті 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії`фінансова компанія, якою є ТОВ «ФК "Інвест-Фінанс», має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті.

Факт перерахування ОСОБА_1 , кредитних коштів у розмірі 10 000 грн в день укдадження договру 19.10.2020 року підтверджується інформаційною довідкою платіжної системи ТОВ «Платежі Онлайн» на картковий рахунок позичальника з зазначеннням реквізитів проведеної транзакції.

Згідно відомостей ПАТ КБ "ПриватБанк" , наданих на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, від 21.01.2026 року щодо належності банківської картки з номером НОМЕР_1 , на який відбулася наступна транзакція : Номер транзакції 30312-59058-78427; Сума транзакції, грн 10000.00; Дата та час проведення транзакції 19.10.2020 19:45:07 - така банківська картка емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) і на його рахунок дійсно відбулося зарахування коштів у розмірі 10 000 грн 19.10.2020 року .

Наявні у справі докази суд вважає належними та достатніми для висновку про отримання від ТОВ «ФК "Інвест- Фінанс`Скляровим Д.В, 19.10.2020 року кредитних коштів, а доводи відзивупро їх недопустимість відхиляє, оскільки наведені відповідачем аргументи не свідчать про невиконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредиту, а відповідач не спростував, що спірні кредитні кошти ним отримані.

Крім того, здійснивши часткову оплату з метою виконання умов кредитного договору, відповідач вчинив конкретні дії, що свідчить про визнання укладеного договору та правомірність вимог позивача за договором про надання кредиту.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у п. 76 постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, в якій зазначено, що: «Не можна вважати договір неукладеним після його повного або часткового виконання сторонами».

Також у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боргу боржником або з його згоди іншою особою основної суми боргу чи суми санкцій є дією, що свідчить про визнання ним боргу.

З огляду на зазначене суд доводи відповідача про те, що договір про надання споживчого кредиту не укладений відповідачем, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його часткового виконання сторонами (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі справа №926/2308/19).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з приписами ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст..626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно доактів цивільного законодавства(ст..628 ЦК України). В силу вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

В силу вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач отримав від ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" кредитні кошти, які зобов`язався повертати в строки та розмірах, визначених в кредитному договорі від 19.10.2020 року, але свій обов`язок належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість перед Банком, який право грошової вимоги за кредитним договорам № 3 від 19.10.2020 року передав ТОВ "Діджи Фінанс" уклавши з останнім договір факторингу.

Щодо розрахунку позивачем заборгованості та стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення його договірних зобов`язань.

Відповідач доводів позивача про визначену у позові заборгованість з тілу кредиту не спростовує, а відтак позов у цій частині слід задовольнити.

Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 1 Закону України «Про споживче кредитування`загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Отже, чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбаченоЗаконом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини другоїстатті 8 Закону України «Про споживче кредитування`до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування`безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Згідно із частиною 1статті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 цього Кодексу.

За змістом частини 2статті 1056-1 ЦК Українирозмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначалося судом вище, строк дії кредитного договру визначено у 30 днів, відповідно до п. 3.1 Договору, нарахування відсотків за цим договром здійснюється на залишок фактичної заборгованості за крендитом за кожень день корситування , але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Такі відсотки згідно п.9.9. Договору вважаються відсотками за ч.2 ст. 625 ЦК України.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу частини четвертоїстатті 263 ЦПК УкраїниПри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що проценти відповідно достатті 1048 ЦК Українисплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України( постанови від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

З розрахунку заборгованості вбачається, що прострочення за тілом кредиту і нарахування відсотків на прострочене тіло кредиту відбулося 11.03.2021 року.

Отже, за умовами договру, нарахування відсотків мало відбуватися не пізніше 10.06.2021 року.

Оскільки відповідач своєчасно кредит в сумі 10000,00 грн. не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ ФК "Інвест-Фінанс" відповідно до умов п.1.2, 3.1, 9.9 Договору нарахувало проценти за користування кредитом за ставкою 2,14 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 90 днів, тобто за період з 11 березня по 10 червня 2021 року , і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК Українита умовам Договору .

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 3 в розмірі 6757,50 грн за тілом кредиту та 13 679,05 грн за відсотками на прострочене тіло кредиту.

Доводи відповідача про неукладеність кредитного договорусудом не приймаються до уваги, оскільки за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2070, 56 грн. ( пропорційно задволених позовних вимог у 85 %)

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

При зверненні до суду з даним позовом, ТОВ «Діджи Фінанс», у позовній заяві вказаний орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн..

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані наступні документи: копія договір про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року №43649746 та копію акту підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом виконання робіт, надання послуг від 02квітня 2025 року та Детальний опис робіт ( наданих послуг). Так, адвокатом Білецьким Б.М. надано наступні послуги : правовий аналіз спірних правовідносин - 3750 грн за 2,5 години роботи; складання позвоної заяви - 3750 грн за 2,5 години роботи; формування додатків до позовної заяви 750 грн, консультація щодо документів - 750 грн за одну годину роботи - а всього разом на 9 000 грн.

Разом з цим, керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідач заявив про невідповідність та недоведеність таких витрат обсягу виконаної роботи адвокатом.

При цьому, суд звертає увагу, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд, оцінюючи обґрунтованість вимоги позивача, заперечення відповідача, враховуючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є завищеною.

Суд з огляду на те, що справа не відноситься до складних, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді , зокрема те, що він не приймав участь в судових засіданнях, а надання ним консультатацій та правового аналізу правовідносин є повторюваним у вкзаній категорії справ, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про часткове стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись: ст.ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № 3 від 19.10.2020 року у розмірі 20 436, 55 грн., з яких 6757,50 - сума заборгованості за тілом кредиту; 13 679,05 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» суму сплаченого судового збору в розмірі 2070, 56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу (правову допомогу) адвоката у розмірі 3000 грн .

Сторони мають право оскаржити рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.02.2026 року.

Суддя Гуденко О.А.