Ухвала

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 753/13858/24

провадження № 61-734ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Кузнєцовим Дмитром Олександровичем, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини:

у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн з дня подачі позову і до повноліття дитини;

додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня подачі позову і до одужання дитини або до повноліття дитини, а саме витрати на: заняття з нейрокорекції і поведінкової терапії дитини - у розмірі 8 000,00 грн щомісяця; проведення МРТ головного мозку з седацією та нічного моніторингу ЕЕГ дитини - у розмірі 10 985,00 грн щороку; придбання для дитини меблів та побутової техніки в розмірі 44 050,00 грн один раз на п`ять років; витрати на оздоровлення дитини - у розмірі 20 000,00 грн - один раз в два роки і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року:

позов ОСОБА_1 задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - у розмірі 8 206 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову - 15 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць;

стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 фактично понесені нею додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 11 039,77 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, разом до стягнення - 21 039,77 грн;

стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 27 985 грн щомісяця, починаючи з дня пред?явлення позову і до одужання дитини/або досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн;

в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково:

рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат (фактично понесених та щомісячно) на утримання дитини та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову;

стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 985 грн щорічно, з дня подачі позову до одужання дитини або до повноліття дитини;

змінено рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір таких витрат з 10 000 грн до 5 000 грн;

в іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року залишено без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення задоволено та ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 7 127,03 грн.

15 січня 2026 року ОСОБА_1 через Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Кузнєцовим Д. О., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Ця справа є малозначною в силу вимог закону.

У касаційній скарзі вказується, що в цьому випадку спір виник з приводу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Додаткова постанова Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року стосується питання стягнення судових витрат. Заява представника відповідача про стягнення з позивача судових витрат на переклад документів та витрат на правову допомогу є найвищим цинізмом з боку відповідача по відношенню до позивачки та до спільної дитини. Замість того, щоб своєчасно сплачувати аліменти та брати участь у витратах на лікування дитини, відповідач пред`являє вимоги про стягнення судових витрат, достеменно знаючи на скільки позивачці самостійно складно забезпечувати дитину усім необхідним, при тому що позивачка сама є особою з інвалідністю, і іншого джерела доходу крім пенсії не має. Фактично відповідач відриває ці гроші у дитини. Це при тому, що відповідач знаходиться за межами території України, де повноваження виконавчої служби не діють, судові рішення зі свого боку він не виконує. Касаційна скарга має виняткове значення для позивачки, оскільки на її утриманні перебуває дитина з інвалідністю підгрупи «А», позивачка сама є особою з інвалідністю 3-ї групи, та здійснює постійний догляд за дитиною з інвалідністю. Всі свої грошові кошти позивачка витрачає на лікування, реабілітацію, розвиток та утримання дитини. Стягнутий розмір судових витрат позивачка вважає значним та таким, що не відповідає її майновому стану. Додаткову постанову Київського апеляційного суду є несправедливою та такою, що ставить під сумнів її довіру до судової влади. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, в чому саме проявляється виняткове значення для позивачки цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для позивача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Кузнєцовим Дмитром Олександровичем, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков