Провадження № 2/537/50/2026
Справа № 537/2898/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 року м. Кременчук

Крюківський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючої судді Мурашової Н.В.,

за участю секретаря Дьяченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позову.

05.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 2735 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2017 році фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здав в оренду фізичній особі ОСОБА_2 нежиле приміщення в «Тимчасовому приміщенні кіоску» за адресою: АДРЕСА_1 , де розташовувався його магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по підбору і продажу фарби (далі приміщення кіоску), про що був оформлений у простій письмовій формі договір оренди від 05.01.2017 року строком дії на 5 років.

ФОП ОСОБА_1 домовився з ОСОБА_2 , який працював у нього продавцем вказаного магазину, щоб останній теж зареєструвався як фізична особа-підприємець, прийняв в оренду « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та продовжив самостійно роботу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а ФОП ОСОБА_1 сплачував плату за оренду приміщення кіоску під магазин. Тому ФОП ОСОБА_1 легалізував свою діяльність як здача в оренду нерухомого майна, про що подав заяву в Податкову інспекцію про реєстрацію додатково нового виду діяльності. Проте ОСОБА_2 не зареєструвався як фізична особа підприємець, й 5 років працював нелегально. З січня 2017 року ОСОБА_2 користувався на підставі договору оренди від 05.01.2017 року належним ФОП ОСОБА_1 «Тимчасовим приміщення кіоску», за адресою: АДРЕСА_1 , де розташовувався його магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також належним ФОП ОСОБА_1 обладнанням: установкою по підбору фарби «Віка», комп`ютером, компресором, вентиляційно-витяжною системою і фарбою. У вересні 2022 року у ОСОБА_2 виник борг по оплаті за оренду приміщення кіоску в сумі 9000 грн., яку він відмовився сплачувати, посилаючись на сплив строку дії договору оренди, який ними не переукладався. Проте ОСОБА_1 вважав, що на підставі ст.764 ЦК України договір оренди від 05.01.2017 року, укладений на 5 років, був автоматично пролонгований ще на 5 років, тим більш ОСОБА_2 на той час ще продовжував користуватися цим приміщенням. 01.09.2022 року ОСОБА_2 втік з приміщення кіоску, без повідомлення ФОП ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_2 не повернув ФОП ОСОБА_1 ключі від кіоску, а також вкрав у ФОП ОСОБА_1 з приміщення кіоску установку по відбору фарби «Віка», комп`ютер, компресор, вентиляційно-витяжну систему і фарбу. Таким чином ОСОБА_2 порушив умови укладеного з ФОП ОСОБА_1 договору оренди приміщення кіоску від 05.01.2017 року, а саме: 1) п.5.2 одностороння відмова від Договору не допускається, 2) ОСОБА_2 не писав заяву, що хоче продовжити договір оренди приміщення кіоску від 05.01.2017 року, хоч фактично продовжив користуватися приміщення після закінчення 5-річного строку договору оренди, на якій він укладався. Не писав, що хоче повернути приміщення кіоску орендодавцю після закінчення строку дії договору оренди приміщеня кіоску від 05.01.2017 року, 3) ОСОБА_2 не виконав поточний ремонт, заклавши будматеріалами ті дірки у стінах, що він пробив без повідомлення та без згоди орендодавця ОСОБА_1 , а також не убрав після себе сміття, яке накопичив за 8 років оренди приміщення кіоску, що зобов`язаний був зробити згідно з актом прийому-передачі в оренду приміщення кіоску. Тому у жовтні 2024 року ОСОБА_1 був змушений самостійно збирати та вивозити залишене орендарем ОСОБА_2 сміття, що було ним зроблено шляхом звернення до КП «КАТП-1628». ОСОБА_1 був змушений сплатити КП «КАТП-1628» 2735 грн. за вивіз сміття, залишене орендарем ОСОБА_2 , яке останній не вивіз, коли покинув орендоване приміщення кіоску. Орендар ОСОБА_2 добровільно не відшкодував понесені ОСОБА_1 витрати на прибирання його сміття, після залишення приміщення кіоску. Тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав, просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 понесені ним витрати на вивіз сміття в розмірі 2735 грн., що залишив після користування орендованим приміщенням кіоску.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.05.2025 року залишили без руху позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Надали час для усунення недоліків позову.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.05.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Справу роглядати за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с.34).

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про місце і час розгляду справи. Подавав заяви про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, хоча належним чином повідомлялася про місце і час розгляду справи. Відзив на позов не подав.

Обставини установлені судом.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2207319 від 05.01.2026 року, ОСОБА_1 був зареєстрований як ФОП 28.08.2009 року, але припинив діяльність як фізична особа-підприємець. Статус припинено, дата запису 12.11.2021 року, номер запису 005003381.

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , був зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.10.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , види економічної діяльності: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний), 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Але припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець 28.01.2025 року, дата зняття з обліку 29.01.2025 року. Цей факт підтверджено відповіддю з Єдиного державнго реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2202697 від 02.01.2026 року.

ОСОБА_1 подав суду на підтвердження наявності у нього прав на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - лише 1) майже нечитаєму копію рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 1997 року про надання МП «Автолада» земельної ділянки в тимчасове користування для обслуговування майстерень і споруд, пункту технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_3 ) Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 08.02.1999 року у АДРЕСА_1 , яким державній технічній комісії пред`явлений закінчений будівництвом тимчасовий павільйон по продажу автозапчастин, згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданого інспекцією Державного будівельного контролю м. Кременчука від 14.09.1998 року №285В. Загальна площа приміщення 123,7 м2 . Членом комісії від замовника та організації, яка виконула будіввництво (підрядчика) зазначений директор МП «Автолада» Яременко М.Г. Державна технічна комісія ухвалила рішення, що тимчасовий павільйон по продажу автозапчастин по АДРЕСА_1 готовий до введення в експлуатацію. Цей акт може служити основою для реєстрації у відповідних органах об`єкта як власності.

05.01.2017 року орендодавець фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та орендар фізична особа ОСОБА_2 уклали Договір оренди нежитлового приміщення. За п.1.1. Договору, Орендодавець передає Орендареві в користування частину належного йому нежитлового приміщення площею 6 м2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За п.1.2, строк оренди 5 років, який визначається з 05.01.2017 року. За умовами договору розділ ІІ, орендодавець зобов`язується передати зазначене приміщення, площею 6 м2 у стані, що забезпечує його використання для розміщення орендаря, робити капітальний ремонт переданого приміщення, пов`язаний із загальним капітальним ремонтом будинку. Орендар зобов`язується: п.2.3. користуватися орендованими приміщеннями відповідно до їх призначення, п.2.4. робити поточний ремонт використовуваних приміщень, п.2.5. щомісяця до 10 числа платити 1000,00 грн. за користування приміщенням. Розмір орендної плати залишається незмінним на весь період дії договору, п.2.8. по закінченню дії договору передати Орендодавцю приміщення в стані, придатному для його подальшого використання. Відповдіно до п.3.1. Договору, Орендар оплачує експлуатаційні витрати, центральне опалення й надані йому комунальні послуги з розрахунку, прикладеному до договору, який є невід`ємною його частиною. Оплата цих послуг здійснюється Орендарем щомісячно не пізніше 10 числа за минулий місяць. За п.3.2., Остаточний розрахунок здійснюється сторонами за закінченням року. Відповідно до п.5.1, Після закінчення терміну дії Договору Орендар має право переважного укладення договору

05.01.2017 року орендодавець ФОП ОСОБА_1 та орендар фізична особа ОСОБА_2 склали та підписали Акт приймання-передачі нежитлового приміщення і умов користування ним. Зазначили, що в приміщенні установлено обладнання для комп`ютерного підбору фарби: мішалка для фарби «Віка», викраски фарб «Віка», плакат коло підбору фарби «Віка», комп`ютер зі спеціальною програмою, принтер, компрессор, розпилювач фарби, шаф витяжки і витяжно-вентиляційна система з вентилятором, освітлення з 13 люмінісцентних ламп, спеціальна лампа освітлення при фарбуванні, монітор. Стан приміщення після поточного ремнту, хороший. Умови користування: робити уборку в приміщенні, в магазині і прилеглій території. (а.с.9).

Позивач ОСОБА_1 стверджував в обгрунтування позовних вимог, що підставою для стягнення коштів з відповідача ОСОБА_2 є правовідносини з оренди приміщення, що виникли між ними на підставі Договору оренди від 05.01.2017 року, укладеному між орендодавцем ФОП ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_2 . Також позивач ОСОБА_1 стверджував в обгрунтування позовних вимог, що на підставі ст. ст.764 ЦК України договір оренди від 05.01.2017 року, укладений на 5 років (тобто до 05.01.2022 року), був ще автоматично пролонгований ще на 5 років (05.01.2027 року).

Згідно з Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.10.2024 року №20876, замовник ОСОБА_1 та представник виконавця КП «Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в особі директора Щепотьєва Г.М., на підставі Договору №лист-1 від 08.10.2024 року про виконання робіт захоронення ТПВ (змішані побутові відходи), сума із ПДВ 212,00 грн. (а.с.10).

Згідно з Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.10.2024 року №20875, замовник ОСОБА_1 та представник виконавця КП «Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в особі директора Щепотьєва Г.М., на підставі Договору №лист від 08.10.2024 року, період 17.10.2024 року, про виконання робіт послуги механізованого навантаження піску, снігу, та сміття трактором-авантажувач зі щиткою і відвалом Белорус-82 1 д.н.з. НОМЕР_2 , сума із ПДВ 904,00 грн. (а.с.11).

Згідно з Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.10.2024 року №20874, замовник ОСОБА_1 та представник виконавця КП «Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в особі директора Щепотьєва Г.М., на підставі Договору №лист від 08.10.2024 року, період 17.10.2024 року, про виконання робіт послуги автомобіля самоскид ЗІЛ-130 ММЗ-555, д.н.з. НОМЕР_3 , послуги, що виконуються вантажником вручну, разом сума із ПДВ 1619,00 грн. (а.с.12).

Мотиви ухваленого рішення.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, суд виходить з таких міркувань.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно зі статтею 42 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною першою статті 128 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно достатті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

За частиною першоюстатті 58 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

У пунктах 5.17, 5.18 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 року у справі №916/385/19 зазначено, що набуття статусу фізичної особи-підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно. Вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Хоча 28.01.2025 року ОСОБА_2 , а 12.11.2021 року ОСОБА_1 припинили свою діяльність як фізичні особи-підприємці, проте за змістом ст. 51, 52, 598609 Цивільного кодексу України, ст. 202208 Господарського кодексу України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім майном.

Отже навіть після припинення діяльності як фізична особа-підприємець, ОСОБА_2 має відповідати за своїми господарськими зобов`язаннями за укладеними ним договорами для здійснення своєї господарської діяльності, оскільки як фізична особа він не перестав існувати, а за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю він відповідає усім своїм майном. Так і ФОП ОСОБА_1 має відповідати за своїми господраськими зобов`язаннями за уклаеним ним договором оренди приміщення для здійснення своєї господарської діяльності, надання в оренду приміщень.

Такий правовий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) можна ознайомитися за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/79883411.

Разом з тим ОСОБА_1 укладав цей спірний договір оренди теж як фізична особа підприємець, у зв`язку з укладенням цього договору навіть вносив зміни в свою діяльність, додавши напрямок здача в оренду приміщень, вважав, що на підставі ст.764 ЦК України договір оренди від 05.01.2017 року, укладений на 5 років, був автоматично пролонгований ще на 5 років (тобто до 05.01.2027 року). Більш того, з поданих позивачем ОСОБА_1 документів вбачаться, що спірне приміщенн кіоску будувалося МП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на виділеній йому виконавчим комітетом міської ради земельній ділянці. Суду не подані інші правовстановлюючі документи про наявість саме у фізичної особи ОСОБА_1 прав на цей тимчасовий кіоск.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суд виходив із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Як вже зазначалось, звертаючись з цим позовом, позивач просив стягнути кошти за Договором оренди нежитлового приміщення «Тимчасового приміщення кіоску» під магазином « ІНФОРМАЦІЯ_4 », укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 , з підстав невиконання орендодарем ОСОБА_2 умов цього договору оренди не здійснення прибирання орендованого приміщення.

Проте з аналізу тексту Договору оренди нежитлового приміщення «Тимчасового приміщення кіоску» під магазином «Автофарба», від 05.01.2017 року предметом визначено «Тимчасове приміщення кіоску», в якому розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Зі змісту позову вбачається, що вказане приміщення кіоску відповідач ОСОБА_2 мав використовувати для подальшої своєї господарської діяльності як фізична особа-підприємець в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 », торгівлі красками та їх змішуванням, тому згідно з Актом приймання-здачі майна, вказане приміщення було передано ФОП ОСОБА_1 орендарю ОСОБА_2 разом з обладнанням для змішування фарб.

Отже очевидно, що ОСОБА_2 уклав Договір оренди нежитлового приміщення від 05.01.2017 року для здійснення його підприємницької діяльності, зокрема для 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний), 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, яку він в подальшому зареєстрував як ФОП 20.10.2022 року і на момент виникнення спірних відносин з прибирання мусору в орендованому приміщенні у жовтні 2024 року ОСОБА_2 теж був зареєстрований як ФОП, оскільки припинив свою підприємницьку діяльність 28.01.2025 року.

За доводами позивача ОСОБА_1 укладений з ОСОБА_2 . Договір оренди нежитлового приміщення від 05.01.2017 року діяв у строк 5 років, а в подалшому на підставі ст. 764 ЦК України був пролонгований на той самий строк, тобто до 05.01.2027 року. Безпосередньо у позовних вимогах ОСОБА_1 поросив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, які він сплатив КП «КАТП 1628» для прибирання 17-18 жовтня 2024 року сміття, яке орендар ОСОБА_2 залишив у орендованому ним приміщенні. Одночасно слід зазначити, що станом на 17-18 жовтня 2024 року ОСОБА_2 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

За суб`єктивним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин, між сторонами виник спір щодо стягнення грошових коштів за Договором оренди нежитлового приміщення «Тимчасового приміщення кіоску» під магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з метою здійснення підприємницької діяльності, з підстав невиконання орендарем ОСОБА_2 умов цього договору не здійснення прибирання після звільнення орендованого приміщення магазину/кіоску, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Отже, як за суб`єктним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин, спір між сторонами є спором двох суб`єктів господарювання щодо здійснення господарської діяльності, а отже підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений спір відповідно до положень ч.1 п.1 ст. 255 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Спір, що виникає з приводу майна, що належить фізичній особі на праві приватної власності або праві користування, але використовується нею в підприємницькій діяльності , є господарським (ВП ВС у справі №916/1261/18 постанова від 03.07.2019 року, ВП ВС у справі №916/385/19 у постанові від 25.02.2020 року).

Наведене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №209/1721/14-ц (провадження №14-418цс19).

Окрім того, у постанові від 23.09.2020 року (справа №623/1415/18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов аналогічних висновків щодо підсудності таких спорів.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підсудність подібних спорів господарським судам вказав судді Крюківського районного суду м. Кременчука Мурашовій Н.В. і Полтавський апеляційний суд ухвалою від 22.04.2021 року у справі №537/1366/20, провадження №22-ц/814/1012/21, ухвалою від 15.12.2025 року у справі № 537/1229/25, провадження №22-ц/814/3274/25.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В разі звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 про необхідність обрати спосіб захисту з врахуванням правової позиції Верховного Суду у постанові від 08.12.2021 року у справі № 759/9443/17 (провадження № 61-11386св20) https://reyestr.court.gov.ua/Review/101913114.

Керуючись ст.ст.255,258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту. Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали складений 19.01.2026 року з підстав відсутності електропостачання.

Суддя Мурашова Н.В.