Справа № 473/5543/25
РІШЕННЯ

іменем України

"26" січня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

в жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гелексі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22594,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 квітня 2019 року між ТОВ «Гелексі» (після зміни ТОВ «ФК «Гелексі») та відповідачем було укладено договір позики №69311, за умовами якого ТОВ «Гелексі» передало відповідачу в борг на умовах позики гроші в сумі 4500,00 грн. терміном користування до 12 червня 2019 року. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути позику, а також сплатити проценти за користування нею в розмірі 0,01 % від суми позики за кожен день користування коштами, комісію за користування позикою в розмірі 1,4 % за кожен день від суми позики (комісійна винагорода).

У разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання останній зобов`язався сплачувати на користь позивача комісію в розмірі 3% за кожен день від суми позики за кожен день прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 22594,05 грн, у тому числі: заборгованість за позикою в розмірі 4500,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 67,05 грн, заборгованість за комісією в розмірі 18027,00 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача Рудзей Ю.В. не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині основного боргу, з огляду на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (відповідач є учасником бойових дій).

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що учасники правовідносин з дотриманням положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою договір в електронній формі, узгодили в ньому усі істотні умови, відповідно до ст.12 Закону України «Про електроннукомерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Таким чином відповідач набув статусу, прав та обов`язків позичальника в позикових правовідносинах.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Як убачається з матеріалів справи, 14 квітня 2019 року між ТОВ «Гелексі» (після зміни ТОВ «ФК «Гелексі») та відповідачем було укладено договір позики №69311, за умовами якого ТОВ «Гелексі» передало відповідачу в борг на умовах позики гроші в сумі 4500,00 грн. терміном користування до 12 червня 2019 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 14 травня 2019 року). В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути позику, а також сплатити проценти за користування нею в розмірі 0,01 % від суми позики за кожен день користування коштами, комісію за користування позикою в розмірі 1,4 % за кожен день від суми позики (комісійна винагорода).

У разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання останній зобов`язався сплачувати на користь позивача комісію в розмірі 3% за кожен день від суми позики за кожен день прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач виконав зобов`язання за договором позики № 69311 від 14 квітня 2019 року, а саме надав відповідачу позику в розмірі 4500,00 грн.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував. Згідно наданого позивачем розрахунку, виникла заборгованість у загальному розмірі 22594,05 грн, у тому числі: заборгованість за позикою в розмірі 4500,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 67,05 грн, заборгованість за комісією в розмірі 18027,00 грн.

Проте, суд не в повній мірі погоджується з вказаним розрахунком.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок стосується також й позикових відносин.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачу була надана позика в розмірі 4500,00 грн строком до 12 червня 2019 року зі сплатою процентів за користування позикою протягом вказаного періоду в розмірі 0,01 %. Вищевказаний договір позики не містить умов щодо порядку пролонгації позикових зобов`язань. Водночас, відповідно до п.9.1 договору внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом укладення сторонами додаткових договорів. Між тим, додаткових договорів щодо продовження строку користування позикою після 12 червня 2019 року між сторонами укладено не було.

Тому після закінчення строку користування позикою проценти підлягають нарахуванню виключно за передбаченими ст.625 ЦК України правилами.

Позивач не заявляв окремих вимог про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання.

Також суд не погоджується з розрахунком в частині нарахованої комісії за користування позикою в зв`язку з наступним.

Закон України "Про споживче кредитування" регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими ч.2 ст.3 вказаного Закону.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції на час укладення кредитного договору).

Тобто, споживчим є будь-який кредит, наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення кредитного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживчекредитування» в редакції на час укладення кредитного договору).

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших.

Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд встановив, що договір не містить конкретного переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з обслуговуванням позики, що надаються відповідачці, та за які позивачем встановлена щоденна комісія. Також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачкою при укладенні вказаного договору.

Тому положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування позики (комісію) є нікчемними.

Таким чином, нарахування комісії за обслуговування позики у вказаному договорі є безпідставним, а тому вказана комісія не підлягає стягненню.

Відповідач у письмовій заяві посилається на те, що йому відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як учаснику бойових дій, не повинні нараховуватись проценти по кредиту.

Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції чинній на момент укладення договору військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Між тим, доказів того, що відповідач ОСОБА_2 на момент укладення договору (14 квітня 2019 року) перебував на військовій службі, матеріали справи не містять, тобто відповідач не довів ті обставини, що на нього розповсюджуються пільги, передбачені ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в загальному розмірі 4513,05 грн, у тому числі: заборгованість за позикою в розмірі 4500,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 13,05 грн.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (20 %), на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати (судовий збір) в розмірі 484,48 грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу

Так, відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник позивача надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В., з додатками у вигляді копії акту наданих послуг від 01 вересня 2025 року, що містить перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: правовий аналіз спірних правовідносин, консультація - 1 год, вартість послуги 1000,00 грн; складання позовної заяви 3 год, вартість послуги 3000,00 грн, формування додатків до позовної заяви 1 год, вартість послуги 1000,00 грн. Згідно наданих документів вартість наданих послуг становить 5000,00 грн.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.

Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до положень ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 600,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265 ЦПК України суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Липинського В`ячеслава, будинок 10/1, ідентифікаційний код 41229318, заборгованість за договором позики №69311 від 14 квітня 2019 року в розмірі 4513,05 грн, у тому числі: заборгованість за позикою в розмірі 4500,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 13,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Липинського В`ячеслава, будинок 10/1, ідентифікаційний код 41229318, судові витрати в розмірі 1084,48 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя Л.В. Лузан