Справа 279/2611/25
провадження №2/279/1331/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2026 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Пацко О.О..

секретаря Зубкової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 117770,63 гривень та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.05.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №602331, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 61250,00 гривень на строк 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 13 травня 2025 року.

31 січня 2025 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 31012025, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило право вимоги за кредитним договором № 602331 від 13 травня 2021 року на користь ТОВ «Факторинг Партнерс».

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим, станом на 13.05.2025 утворилась заборгованість у загальному розмірі 117770,63 грн., яка складається: 54806,96 грн. заборгованість по тілу кредиту; 62963,67 грн. проценти на дату відступлення прав вимоги.

Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.07.2025, за клопотанням представника позивача, витребувано в АТ "Сенс Банк»" інформацію та докази, що підтверджують факт зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Відповідачка 02.06.2025 надала відзив у якому позовні вимоги не визнала зазначила, що позивачем не надані докази що підтверджують факт видачі і отримання нею кредитних коштів в розмірі 49000 грн., що є підставою відмови у позові.

Представник позивача 13.06.2025 подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем, на рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 49000 грн., при цьому перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок зазначений відповідачкою особисто у анкеті клієнта та у договорі. Також звертає увагу суду, що відповідач частково погашла заборгованість, що вказує на визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування.

В судовому засідання представник відповідачки адвокат Дубенчук М.В. в задоволенні позовних вимог просив відмовити, пославшись на те, що кредитний договір ОСОБА_1 не укладала і кредитні кошти не отримувала. Зазначив, що уклали договір та грошовими коштами шляхом обману заволоділи невідомі позивачу особа або особи. Однак, доказів того, що ОСОБА_1 по факту вчинення відносно неї шахрайських дій, зверталася до правоохороних органів, суду не надав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та надав пояснення, аналогічні викладеним у відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що що порядок надання фінансових послуг ТОВ "Слон Кредит" визначений у Правилах надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "Слон Кредит" (а.с. 43-46).

Відповідач 05.01.2023 ознайомився з основними умовами кредитування у ТОВ "Слон Кредит", на підтвердження чого до позовної заяви позивач долучив Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма)), який відповідачка підписала особистим підписом (а.с. 41).

Того ж дня відповідач заповнила Заявку-Анкету, в якій вказала свої персональні дані для розгляду питання щодо надання їй позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 42).

Таким чином, після ознайомлення із основними умовами кредитування, відповідачка ОСОБА_1 та ТОВ "Слон Кредит" уклали Договір №602331 від 13.05.2025 (а.с.30-31), за умовами якого Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2).

Сума кредиту (загальний розмір) складає 61250,00 грн (п. 1.3).

Строк кредиту 1096день з кінцевим терміном повернення 13.05.2025 (включно). Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього Договору (п. 1.4).

Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти за процентною ставкою, яка залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом - 25% в день, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 85 % річних (п. 1.5).

Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування:

- у розмірі 49000,00 грн. на поточний рахунок споживача НОМЕР_1 в АТ "Альфа Банк"";

- у розмірі 12250,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору.

Даний Договір підписаний відповідачем особистим підписом.

Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 08.07.2025 року, АТ "Альфа Банк" надано інформацію, що , ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 є клієнтом Банку. На її ім`я відкрито запитувану картку, маска якої № НОМЕР_3 , повний номер картки № НОМЕР_4 рахунок до картки № НОМЕР_1 ( валюта Українська гривня), виписка про рух коштів по карті зазначеної особи за період з 13.05.2021 по 20.05.2021 з відображенням зарахування коштів у сумі 49000,00 грн..

Таким чином, вказаними доказами спростовується заперечення відповідача щодо відсутності доказів перерахування їй грошових коштів за Договором №602331 від 13.05.2021.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим, станом на 13.05.2025 утворилась заборгованість у загальному розмірі 117770,63 грн., яка складається: 54806,96 грн. заборгованість по тілу кредиту; 62963,67 грн. проценти на дату відступлення прав вимоги.

31 січня 2025 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 31012025, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило право вимоги за кредитним договором № 602331 від 13 травня 2021 року на користь ТОВ «Факторинг Партнерс».

Права вимоги вважаються відступленими (переданими) клієнтом та набутими (прийнятими) фактором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі Реєстру боржників для друку, за умови виконання фактором вимог щодо договору щодо перерахування суми грошових коштів фінансування, передбачені Розділом 6 договору (п. 4.2.3).

Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників для друку за Договором надання послуг з факторингу №31012025 від 31.01.2025 (а.с.18) та платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №від 31.01.2025 (а.с.21), ТОВ "Слон Кредит" передав, а ТОВ "Фактор Партнерс" прийняв Реєстр боржників для друку та здійснив сплату згідно договору факторингу №31012025 від 31.01.2025.

Відповідно до Реєстру боржників для друку (та витягу з нього), який є додатком № 1-1 до Договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31.01.2025 (а.с.15), до ТОВ Фактор Партнерс" перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №602331 від 13.05.2025 на загальну суму 117770,63 грн.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 1050 ЦК України, визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора.

Натомість, в ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором.

Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів' жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів достовірно встановлено, що 13.05.2021 між ТОВ "Слон Кредит" та ОСОБА_1 укладено Договір №602331 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит , який він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у кредитному договорі умовах.

Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку кредитору повернуті не були.

Позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.

Відповідач не спростував належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі, будь-якого контррозрахунку заборгованості він суду не надав.

Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, зважаючи, що відповідачка не дотримувалася умов, передбачених вказаним договором, та допустила заборгованість, тому позовні вимоги стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ст. 137 ч. ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справ №755/9215/15-ц) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі викладеного, враховуючи те, що справа, що розглядалась, не є складною, в справі - невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), суд вважає заявлений розмір витрат сторони позивача в розмірі 25000,00 є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат потрібно відмовити.

Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору.

На підставі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, та ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280- 282, ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 602331 від 13.05.2021 у загальному розмірі 117770 ( сто сімнадцять тисяч сімсот сімдесят) гривень 63 копійки , а також стягнути 2422,40 грн. судового збору і 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521, )

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя О.О.Пацко