Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р.

м. Київ

справа № 755/11257/25

провадження № 2/755/2779/26

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа: Київська міська рада, про визнання членом сім'ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить визнати його членом сім`ї наймача ОСОБА_2 ; зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з ОСОБА_1 Договір найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач мотивує свої вимоги тим, що позивач є інвалідом з дитинства, та він зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , яка перебуває в комунальній власності, та позивач є правнуком відповідального квартиронаймача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також у спірній квартирі були зареєстрованими дід, баба та мати позивача, які станом на день звернення позивача з даним позовом до суду також померли. Після смерті ОСОБА_2 та родичів позивач звернувся до відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» із заявою про укладення з ним договору найму житлового приміщення на вказану квартиру, однак відповідачем відмовлено у задоволенні заяви, у зв`язку із відсутністю ордеру на житлове приміщення та рішення про зміну договору найму, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

25 червня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа: Київська міська рада, про визнання членом сім'ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

За протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 лютого 2026 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І.

05 лютого 2026 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва суддею Галаганом В.І. прийнято справу до свого провадження.

Представник відповідача Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Яценюк Л.П. скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, просить в позові відмовити, у зв`язку із відсутністю ордеру на спірне житлове приміщення та рішення про зміну договору найму після смерті відповідального квартиронаймача ОСОБА_2 (а.с. 92-96)

Представник відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Куровська М.В. скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, просить в позові відмовити, вказуючи на те, що позивач зареєструвався у спірній квартирі після смерті відповідального квартиронаймача ОСОБА_2 , позивач не надав письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення в квартиру та не надав доказів про наявність прямих родинних відносин з ОСОБА_3 (а.с. 101-103)

Позивач скористався процесуальним правом подачі письмової відповіді на відзиви відповідачів, підтримавши позовні вимоги з підстав, що містить зміст позовної заяви. (а.с. 117-123; 133-135)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом з дитинства, матір`ю якого є ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 20 січня 2000 року, актовий запис № 115, та свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 03 лютого 2009 року, актовий запис № 1105. (а.с. 12, 13, 17, 34)

Крім того, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є сином ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим від 13 травня 1969 року, актовий запис № 862, свідоцтвом про укладення шлюбу від 07 грудня 1976 року, актовий запис № 3089. (а.с. 18, 24)

Згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» об`єкти житлового фонду територіальної громади м. Києва, які передані до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, у тому числі будинок АДРЕСА_3 , закріплені з 16.02.2015 року на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». (а.с. 104-105, 106-109)

Згідно листів Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває в комунальній власності, відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_2 , що не заперечено стороною відповідачів.

Крім того, згідно Листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.10.2023 року № 1-34/25, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 24.11.1961 року по 19.02.2019 року, знята з реєстрації у зв`язку із смертю. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 08.06.1976 року по 23.10.2021 року, знятий з реєстрації у зв`язку із смертю. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.04.1977 року по 11.05.2021 року, знята з реєстрації у зв`язку із смертю. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.11.1991 року по 10.07.2021 року, знята з реєстрації у зв`язку із смертю, що також підтверджено свідоцтвами про смерть, долученими до матеріалів справи. (а.с. 30, 31, 32, 33, 37)

За життя діда позивача ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 з 03.09.2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 35, 36)

Відповідно до Акту від 10.06.2025 року, складеного та затвердженого комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 402, ОСОБА_1 з 14.01.2000 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 52)

Згідно Листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 27.05.2024 року № 108/75-2223, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про зміну договору найму на квартину за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я заявника, у зв`язку із відсутністю ордеру на житлове приміщення та рішення про зміну договору найму. (а.с. 55)

Згідно Листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.07.2021 року № 103/5889/34/15, в Дніпровській районній в м. Києві державній адміністрації оригінали ордерів не зберігаються. (а.с. 43)

Згідно Листа УУ «Центр комунального сервісу» від 20.07.2021 року № 02/4139, в розпорядженні Концерну відсутній запитуваний ОСОБА_1 ордер за адресою: . АДРЕСА_2 . (а.с. 47)

За даними Листа Державного архіву від 04.08.2021 року № 068/02-12/1839, до Державного архіву м. Києва ордери на право користування житловою площею, корінці ордерів на зберігання не надходять, копію ордеру за адресою: . АДРЕСА_2 не надано. (а.с. 51, 53-54)

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (частина друга статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

У статті 8 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК УРСР).

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК УРСР).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21)

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 569/12946/18-ц (провадження № 61-11097св20).

Аналіз змісту статті 65 ЖК УРСР у системному зв`язку з іншими нормами права дає підстави для висновку, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 641/7103/19 (провадження № 61-6885св20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21) зазначено, що «при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 довела своє право на проживання у спірній кімнаті, в яку вселилася за згоди квартиронаймача (ОСОБА_5) та в якій постійно проживає із 2006 року. При цьому право ОСОБА_1 на користування спірним житлом не визнається відповідачем. Відсутність письмової згоди квартиронаймача на вселення позивача у спірну кімнату сама по собі не свідчить про те, що ОСОБА_1 не набула права користування жилим приміщенням, оскільки за обставинами справи безспірно встановлено, що ОСОБА_5 визнавала ОСОБА_1 членом своєї сім`ї та не заперечувала проти постійного її проживання у спірній кімнаті».

У статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

У разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою (частина друга статті 107 ЖК УРСР).

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову, керуючись законодавством, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання позивача членом сім`ї наймача спірної квартири ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують родинний зв`язок позивача як правнука ОСОБА_2 , а також наявні правові підстави для зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з позивачем ОСОБА_1 .Договору найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_1 , - оскільки прабабуся позивача за життя і позивач, як член її сім`ї, набула право користування вказаним житловим приміщенням; позивач, як член сім`ї наймача та особа, яка має право користуватися житловим приміщенням, який продовжив проживати в займаному жилому приміщенні, має такі ж права і обов`язки, як і наймач, тому вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача або ж на укладення договору найму на його ім`я як члена сім`ї основного наймача у зв`язку з її смертю, у тому числі якщо такий договір раніше не укладений; наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням або ж для відмови у цьому; наявність у особи права на частку у праві спільної власності на житло не є достатнім підтвердженням забезпечення особи житлом у розумінні положень ЖК УРСР, а доказів, що позивач має інше житло, ніж вказана квартира, матеріали справи не містять; відповідачі не спростували доводи позивача, що він, проживаючи в спірному житловому приміщенні з 14.01.2000 року, має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, яке є його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції, та вказані висновки також сформовано постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 761/8565/20.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа: Київська міська рада, про визнання членом сім'ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, є таким, що підлягає до часткового задоволення.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову та звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 61, 64, 65, 106 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа: Київська міська рада, про визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,членом сім`ї наймача ОСОБА_2 .

Зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з ОСОБА_1 Договір найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2026 року.

Суддя: В.І. Галаган