Справа № 545/4909/25
Провадження № 2/545/121/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Пінчук З.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором загальною сумою 25900 грн., а також сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування зазначив, що 28.06.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено договір №14496 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 25900 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.74).

Відповідач надіслав до суду письмові пояснення в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факт укладання договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами сторін, який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами договору і застосувати його умови до правовідносин сторін при прийнятті судом рішення. Позивачем не надано доказів надання відповідачу його примірнику оригіналу договору, не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим, а нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України і є непропорційно великою сумою, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин. Також просив зменшити розмір судових витрат на правову допомогу позивача, що підлягають стягненню з нього, до співмірних з половиною сум прожиткового мінімуму працездатних осіб на місяць.

Представник позивача надіслав додаткові пояснення в яких зазначив, що Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua, підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким Позичальник ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається), порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за Кредитним договором становить: - 4000,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 21780,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 28.06.2024 року по 28.06.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,50 % за кожен день користування кредитом (547,50% річних) та Графіку платежів. Додаткових угод щодо змін умов кредитування продовження строків кредитування сторонами не було укладено, тому нарахування відсотків за вказаною ставкою є правомірною. Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача у розмірі 10 000,00 грн., то в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у наданих додаткових поясненнях від 09.12.2025 просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомлений про час та дату розгляду справи належним чином, відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України. У письмових поясненнях від 08.12.2025 просив судове засідання проводити за його відсутності.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.06.2024 укладено кредитний договір №14496 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 (а.с.17-21).

Згідно з п. 1.1. Договору, на умовах встановлених цим Договором, Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим Договором.

За п.1.2 Договору, процентна ставка за користування Кредитом становить 1,5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,50%) користування Кредитом. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою.

Відповідно до п.1.3 Договору, строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього Договору.

Згідно п.1.6 Договору, сума загального розміру кредиту та загальних витрат за Кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору зазначена в Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Як вбачається з Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до кредитного договору №14496 від 28.06.2024, дата видачі кредиту 28.06.2024; кількість днів у розрахунковому періоді 365; сума кредиту за договором 4000 грн.; проценти за користування кредитом 21900 грн.; загальна вартість кредиту 25900 грн. (зворот а.с.21-а.с.22).

Згідно п.8.1 Договору, цей Договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано Позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та електронним підписом із електронною позначкою часу та/або електронної печатки з електронною позначкою часу уповноваженою особою Товариства.

Відповідач підписав договір з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 786824 (відправлено 28.06.2024 08:48:47, введено 28.06.2024 08:49:08), номер телефону НОМЕР_1 (а.с.21).

Із положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року №675-VIII слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, вищезазначений договір, укладений між відповідачем та позивачем у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

За п.1.7 Договору, Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 , що належить Позичальникові.

ТОВ «Фінансова компанія «Процент» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 4000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_3 , що підтверджується квитанцією про виплату від 28.06.2024 за договором 14496 від 28.06.2024 на умовах фінансового кредиту (а.с.27).

Також згідно повідомлення АТ «Державний Ощадний Банк України» від 19.11.2025, на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_4 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_5 . Згідно анкетних даних, які містяться в юридичній справі клієнта, фінансовим номером гр. ОСОБА_2 за період часу з 28.06.2024 по 03.07.2024 було визначено номер телефону НОМЕР_1 (а.с.88).

Відповідно до платіжної інструкції від 29.06.2024 та виписки за поточним рахунком клієнта підтверджено видача коштів на суму 4000 грн. на рахунок ОСОБА_1 (а.с.89,90).

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не спростовуються обставини підписання ним кредитного договору за допомогою одноразового паролю ідентифікатора, а вказані ним доводи зводяться фактично до того, що самим позивачем не надано до суду оригіналу кредитного договору на електронному носії.

Кредитний договір підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора 786824, який були надісланий кредитором на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений відповідачем при реєстрації на сайті, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Відповідачем не надано доказів, що вищевказаний номер телефону йому не належав.

Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд доходить висновку, що цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеним у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21).

Після підписання електронним підписом кредитного договору і прийняття акцепту оферти у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариства виникли зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів.

За таких обставин, доводи відповідача щодо неукладення з ним вказаного вище кредитного договору є необґрунтованими, оскільки спростовується вищенаведеними доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Окрім того, відповідач, зазначаючи, що він не укладав кредитний договір, не надав жодних доказів на підтвердження цього, зокрема, не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент укладення спірного правочину), передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Щодо отримання примірника договору, то згідно п.6.12 Договору, після підписання Договору, Товариство надсилає підписаний екземпляр Договору на електронну пошту Позичальника вказану в п.9 Договору та в Особистий кабінет Позичальника в ІКС. При цьому після підписання Договору здійснюється автозавантаження підписаного примірника Договору на електронний пристрій Позичальника.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами існують договірні відносини та має місце неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 28.06.2024, тому у позивача є право вимагати повернення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом в судовому порядку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №14496 від 28.06.2024, станом на 20.10.2025 за відповідачем рахується заборгованість в загальному розмірі 25900 грн., з яких основний борг 4000 грн., відсотки - 21900 грн. за період з 28.06.2024 по 28.06.2025 (а.с.28-34).

Згідно п. 1.3 Договору, строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору.

У графіку платежів, який є Додатком №1 до Договору встановлено кількість днів 365, загальна вартість кредиту 25900 грн. (4000 грн. основний борг і 21900 грн. відсотки за користування кредитом).

Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 28.06.2025 заборгованість по процентам не нараховувалась.

Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відсотки за кредитом нараховані згідно умов договору в межах строку кредиту.

Разом з тим, розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», з огляду на таке.

Пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон№ 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Згідно п. 2 Розділу ІІ. Прикінцевих та перехідних положень Закону№ 3498-IX від 22.11.2023 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 28.06.2024, отже договір було укладено після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову.

Згідно п.17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у період з 28.06.2024 по 28.06.2025 позивач нараховував відсотки за користування кредитом за денною процентною ставкою у розмірі 1,50%.

Водночас виходячи з вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що в період з 28.06.2024 по 19.08.2024 розмір денної процентної ставки відповідав умовами договору, проте з 20.08.2024 по 28.06.2025 розмір відсотків згідно вищевказаного закону не міг перевищувати 1%, проте позивач нараховував відсотки виходячи з розміру процентної ставки 1,5%. Тобто, судом встановлено, що за вказаний період позивачем було нараховано відсотки, виходячи із процентної ставки, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

За період з 28.06.2024 по 19.08.2024 розмір процентної ставки, який становив 1,5%, та відповідав вимогам Закону нарахований вірно позивачем та становив у сумі 3120 грн. (60 грн. (розмір відсотків в день) х 52 (днів в періоді).

Так, за підрахунками суду, розмір відсотків за період з 20.08.2024 по 28.06.2025 виходячи з розміру денної процентної ставки 1,0 % становить 12520 грн. (40 грн. (розмір відсотків в день) х 313 (днів в періоді).

Таким чином, за підрахунками суду, загальний розмір відсотків за період з 28.06.2024 по 28.06.2025 терміну дії договору становить 15640 грн.

Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши від позивача кредитні кошти, відсотки за їх користування не сплачував, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в сумі 15640 грн, які відповідають умовам договору, з урахуванням граничного розміру встановленого законом Закону України «Про споживче кредитування», тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором №14496 від 28.06.2024 в загальному розмірі 19640 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15640 грн. - заборгованість по процентах.

Щодо витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії: договору про надання юридичних послуг №03/06/2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Процентр» та ФОП ОСОБА_3 (а.с.53-54); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.55); акт приймання-передачі наданих послуг №73 до договору №03/06/2024 та витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі згідно яких загальна вартість наданих послуг становить 10000 грн., що складається з складання та подання позовної заяви до суду відносно ОСОБА_2 та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 (а.с.57); платіжна інструкція кредитового переказу коштів адвокату Руденку К.В. (а.с.58).

Водночас у клопотанні про зменшенні витрат на правову допомогу, відповідач наголосив про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., враховуючи критерії добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) зазначила, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витратна професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям, є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Аналізуючи матеріали справи, подані представником позивача, докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі, суд вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є завищеним, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи.

Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Щодо стягнення судового збору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 25900 грн.; позов задоволений на суму 19640 грн., тобто на 75,83 %.

Отже, на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1836,90 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (, адреса місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, буд.4, м. Київ) заборгованість за кредитним договором №14496 від 28.06.2024 в сумі 19640 грн., а також 1836,90 грн. витрат зі сплати судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Любчик