БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-н/356/19/26
Справа № 355/2674/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна Компанія "Нафтогаз України" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, боржник ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна Компанія "Нафтогаз України" звернулось до Баришівського районного суду Київської області із вказаною вище заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, боржник ОСОБА_1 .

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19.12.2025 цивільну справу за вказаною заявою надіслано за підсудністю до Березанського міського суду Київської області.

Дослідивши матеріали заяви та додатків до неї, суд приходить до наступного висновку.

Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що житлово- комунальні послуги надавались за місцем знаходження нерухового майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з вимогами ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як передбачено ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів (заяв) з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, заява про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

При цьому виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування інших видів територіальної підсудності, встановлених ст.ст 27-29 ЦПК України. Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17, від 10.10.2019 по справі № 366/3185/18, від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, від 02.02.2022 у справі № 185/8191/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 640/16548/16-ц, є усталеними у даних правовідносинах та враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Предметом у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язань, що випливають з договору надання послуг з постачання природного газу. Такі послуги надаються за місцезнаходженням нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, за яким виникла заборгованість по оплаті за надані послуги, розташований в с. Селичівка, яке до прийняття постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807-IX входило до складу Баришівського району Київської області, на яку розповсюджується юрисдикція Баришівського районного суду Київської області.

Відповідно до положень п. 3-1 розділу 12 "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807-IX в п.п. 10 п. 1, п.п. 10 п. 3 у Київській області ліквідовано Баришівський, Білоцерківський, Богуславський, Бориспільський, Бородянський, Броварський, Васильківський, Вишгородський, Володарський, Згурівський, Іванківський, Кагарлицький, Києво-Святошинський, Макарівський, Миронівський, Обухівський, Переяслав-Хмельницький, Поліський, Рокитнянський, Сквирський, Ставищенський, Таращанський, Тетіївський, Фастівський, Яготинський райони та утворено Броварський район (з адміністративним центром у місті Бровари) у складі територій Баришівської селищної, Березанської міської, Броварської міської, Великодимерської селищної, Зазимської сільської, Згурівської селищної, Калинівської селищної, Калитянської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 715-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області" відповідно до абзацу першого пункту 7-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про місцеве самоврядування в Україні Селичівська територіальна громада (колишній Баришівський район) ввійшла до складу Баришівської територіальної громади з адміністративним центром у с-щі Баришівка.

Таким чином, станом на день надходження до Березанського міського суду Київської області вищевказаної заяви, с. Селичівка Броварського району Київської області не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Березанського міського суду Київської області.

Частиною 8 ст. 165 ЦПК України передбачена можливість постановлення ухвали про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника юридичної особи або фізичної особи-підприємця (ФОП) буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду.

Згідно з п. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Можливості передачі заяви про видачу судового наказу за підсудністю у разі, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника фізичної особи буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, нормами ЦПК України не передбачено, а наслідком подання заяви про видачу судового наказу з порушенням правил підсудності, передбаченим п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є відмова у видачі судового наказу.

В даній справі боржник ОСОБА_1 не є юридичною особою або фізичною особою-підприємцем (ФОП), а відтак процесуальні підстави для передання заяви про видачу судового наказу за підсудністю відсутні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...).

Недотримання правил територіальної підсудності є порушенням процесуального закону, яке є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, ураховуючи те, що предметом поданої заяви є стягнення з боржника фізичної особи заборгованості за спожитий природний газ, передача заяви про видачу судового наказу за підсудністю відносно фізичної особи нормами ЦПК України не передбачена, а тому, вважаю за необхідне, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України повернути цю справу на розгляд до Баришівського районного суду Київської області, як помилково направлену.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 30- 31, 258-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Матеріали цивільної справи № 355/2674/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна Компанія "Нафтогаз України" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, боржник ОСОБА_1 повернути до Баришівського районного суду Київської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. О. Капшученко