КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/3167/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника позивача - Воронкова О. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Карлаша Івана Анатолійовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Бабіч Н. Д.

від 02 жовтня 2025 року

у цивільній справі № 759/16292/25 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2025 року Товариство звернулось в суд із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 102 444 грн 84 коп., витрати на правничу допомогу 25 000 грн та судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп.

Мотивуючи вимоги, позивач зазначав, що на підставі договорів факторингу та відступлення права вимоги від 27.01.2022, 25.01.2022, 29.11.2021 та 10.01.2023 він набув статусу нового кредитора щодо зобов`язань відповідачки. За першим договором № 75668572 від 18.07.2021 позичальниці було надано 5 950,00 грн із відсотковою ставкою 1,99 % за кожен день користування. Другий договір № 666453 від 25.08.2021 передбачав надання 2 000,00 грн під 2 % щоденно, а третій договір № 4026721 від 18.08.2021 стосувався кредиту на суму 10 000,00 грн зі стандартною ставкою 0,88 % та базовою ставкою 5 % у разі прострочення. Позивач наголошував, що всі правочини були укладені дистанційно в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційні системи та підписані відповідачкою за допомогою одноразових ідентифікаторів (SMS-кодів). Згідно із нормами Закону України «Про електронну комерцію», такі електронні договори за правовими наслідками прирівнюються до письмових. Кредитодавці належним чином виконали власні зобов`язання, перерахувавши кошти на банківський картковий рахунок позичальниці, проте відповідачка у встановлені терміни борг не повернула.

За розрахунком позивача, борг за договором № 75668572 становить 20 267,91 грн, а за договором № 666453 - 6 836,93 грн, що включає тіло кредиту, проценти, інфляційні втрати та 3 % річних. Сума вимог за договором № 4026721 була добровільно зменшена позивачем до 75 340,00 грн з міркувань розумності та співмірності, незважаючи на більший розмір фактичної заборгованості. Загальна сума грошових вимог, що підлягає стягненню, становить 102 444,84 грн. Позивач вказував, що нарахування процентів за понадстрокове користування позикою є правомірною платою за користування капіталом, передбаченою умовами погоджених правил кредитування. Просив стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 75668572 від 18.07.2021 у розмірі 20 267 грн 91 коп., за кредитним договором № 666453 від 25.08.2021 у розмірі 6 836 грн 93 коп., за кредитним договором № 4026721 від 18.08.2021 у розмірі 75 340 грн, судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, а всього разом 109 867 ( сто дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 24 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Карлаш І. А., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає про незаконність нарахування процентів після закінчення визначеного договорами строку кредитування, який для всіх трьох правочинів становив 30 днів. Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу строку кредитування. Звертає увагу на те, що реальний розмір заборгованості за договорами № 4026721, № 75668572 та № 666453 становить 22 610,86 грн, тоді як позивач безпідставно нарахував 102 444,84 грн. Апелянт наголошує на відсутності належних доказів підтвердження права вимоги позивача, оскільки надані витяги з реєстрів боржників не містять підписів сторін договору факторингу. Вказує, що довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «ФК «Фінекспрес» не містять відомостей про одержувача та повний номер рахунку, а тому не можуть вважатися первинними документами. Скаржниця стверджує, що кредитні договори є неукладеними через відсутність належного підпису сторін, зокрема через неможливість підписання договору кредитодавцем за допомогою одноразового ідентифікатора. Зазначає про відсутність доказів її ідентифікації як особи, що уклала ці договори в інформаційно-телекомунікаційній системі. Посилається на постанову Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 щодо обов`язку суду тлумачити сумніви на користь споживача як слабшої сторони. Апелянт вважає стягнутий розмір витрат на правову допомогу у 5 000 грн недоведеним та неспівмірним, оскільки позовна заява є типовою.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник Ткаченко М. М., в інтересах ТОВ «Коллект Центр», просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність. Зазначає, що кредитні договори були укладені в електронній формі з повним дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію» та підписані відповідачкою шляхом введення SMS-коду. Наголошує на тому, що факт отримання коштів підтверджується довідками операторів платіжних послуг та виписками з банківських рахунків, отриманими за клопотанням про витребування доказів. Позивач стверджує, що умови договорів та відповідні правила надання коштів передбачають можливість автоматичної пролонгації та нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом. Звертає увагу, що перехід права вимоги до ТОВ «Коллект Центр» підтверджений ланцюгом договорів факторингу та підписаними актами приймання-передачі реєстрів боржників. Відповідач не надав власного контррозрахунку заборгованості та не спростував факт володіння банківською карткою, на яку зараховувалися кредитні кошти. Позивач вважає розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим, а доводи про майновий стан відповідачки такими, що не звільняють її від обов`язку виконання зобов`язання.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладений у відзиві.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули направивши заяву про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні зобов`язання на підставі електронних договорів, укладених шляхом акцептування оферти в інформаційній системі. Встановивши факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки, що підтверджено виписками АТ «Універсал Банк», суд дійшов висновку про наявність невиконаного боргу. Суд визнав обґрунтованими розрахунки заборгованості за тілом кредиту та процентами, виходячи з умов погоджених сторонами правочинів та встановленої за законом презумпції правомірності правочину. Оцінюючи докази переходу права вимоги, районний суд встановив повноваження позивача на підставі договорів факторингу та реєстрів, які містять ідентифікаційні дані боржника. Приймаючи рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, суд застосував принципи розумності та співмірності, зменшивши їх розмір до 5 000 грн.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Матеріалами справи встановлено, що 18.07.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір № 75668572 (сума 5 950 грн, 1,99% щоденно), 25.08.2021 - договір № 666453 (сума 2 000 грн, 2% щоденно).

18.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено договір № 4026721 (сума 10 000 грн, 0,88% щоденно).

Вказані договори укладені в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційні системи та підписані відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, що згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19).

Щодо форми правочинів, колегія суддів зазначає, що електронна форма договору є законним способом фіксації волі сторін. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до письмового. Використання відповідачкою SMS-коду для підтвердження умов договору є належним підписом (аналогічний висновок у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19). Доводи про неможливість підписання договору кредитодавцем у такий же спосіб не впливають на дійсність правочину, оскільки для клієнта оферта вже була сформована в інформаційній системі та підписана факсимільним відтворенням підпису керівника установи, що допускається ч. 3 ст. 207 ЦК України.

Фактичні обставини надання грошових коштів підтверджуються звітами платіжних операторів та випискою АТ «Універсал Банк» за рахунком відповідачки № НОМЕР_1 , отриманою судом першої інстанції у порядку витребування доказів.

Згідно з вказаною випискою, кредитні суми у розмірі 5 950 грн, 2 000 грн та 10 000 грн були зараховані на рахунок ОСОБА_1 безпосередньо у дні укладення договорів, а сама відповідачка в подальшому розпоряджалася цими коштами.

Колегія суддів зазначає, що електронні договори недійсними у встановленому законом порядку не визнані, а відповідачка, заперечуючи факт ідентифікації, діє суперечливо (venire contra factum proprium), оскільки не надала доказів несанкціонованого використання її персональних даних або втрати доступу до банківського рахунку. Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи про неукладеність договорів, оскільки факт передачі грошей доведений належними банківськими документами.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо безпідставності нарахування процентів після спливу строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц сформулювала правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти як плату за правомірне користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах (після прострочення) права кредитора забезпечуються статтею 625 ЦК України, а не договірною відсотковою ставкою.

Умовами зазначених вище договорів встановлено строк кредитування 30 днів, а нарахування позивачем процентів за понадстрокове користування (автопролонгація) за базовою або підвищеною ставкою після закінчення цього терміну є за своєю правовою суттю нарахуванням штрафних санкцій або мірою відповідальності, яка не може ототожнюватися з платою за правомірне користування капіталом (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).

Позивач безпідставно нарахував проценти за весь період до моменту відступлення права вимоги, ігноруючи обмеження строком дії договорів. Оскільки доказів вчинення відповідачкою активних дій щодо акцептування нових умов пролонгації матеріали справи не містять, правомірне нарахування процентів обмежене 30-денним терміном з моменту отримання кожної суми.

Розрахунок заборгованості, наведений апелянтом, є арифметично правильним та відповідає вимогам закону. Таким чином, обґрунтованою є заборгованість лише за період 30 днів за кожним договором:

за договором № 75668572 (строк до 17.08.2021): 5 950 грн (тіло) + 1 420,86 грн (проценти за 30 днів) = 7 370,86 грн;

за договором № 666453 (строк до 24.09.2021): 2 000 грн (тіло) + 600 грн (проценти за 30 днів) = 2 600,00 грн;

за договором № 4026721 (строк до 17.09.2021): 10 000 грн (тіло) + 2 640 грн (проценти за 30 днів) = 12 640,00 грн.

Всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 22 610,86 грн, з огляду на що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а суми заборгованості по кожному із договорів, (що включає тіло кредиту за проценту) зменшенню до відповідного розміру.

Щодо підтвердження права вимоги, колегія суддів зауважує, що позивач надав достатні докази ланцюга відступлення прав від первісних кредиторів до ТОВ «Вердикт Капітал», а потім до ТОВ «Коллект Центр». Відсутність підписів на кожному аркуші реєстрів не є підставою для визнання переходу права вимоги недоведеним, якщо зміст актів дозволяє ідентифікувати боржника та предмет вимоги (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить із наступного.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги (102 444,84 грн) задоволено частково (22 610,86 грн), що становить 22,07%, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 534,62 грн (2 422,40 * 22,07%). Отже стягнуті витрати із сплати судового збору підлягають зменшенню до 534,62 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів виходить із того, судом першої інстанції їх розмір було зменшено з 25 000 грн до 5 000 грн й позивачем рішення суду в цій частині не оскаржується, а підстав вважати висновки суду такими що не відповідають вимогам цивільного процесуального закону не вбачається. Водночас, зважаючи на частину 2 ст. 141 ЦПК України та зменшення розміру задоволених вимог, колегія суддів зменшує стягнуту судом сума (5 000 грн) пропорційному до задоволених вимог (5 000 грн * 22,07%). Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1 103,50 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Також за подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково (в частині зменшення суми стягнення на 77,93% від заявленої в позові), на користь відповідачки з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 831,66 грн (3 633,60 * 77,93%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Карлаша Івана Анатолійовича, в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 22 610 (двадцять дві тисячі шістсот десять) грн 86 коп., яка складається з:

за договором № 75668572 від 18.07.2021 у розмірі 7 370,86 грн (з яких: 5 950,00 грн - тіло кредиту, 1 420,86 грн - проценти);

за договором № 666453 від 25.08.2021 у розмірі 2 600,00 грн (з яких: 2 000,00 грн - тіло кредиту, 600,00 грн - проценти;

за договором № 4026721 від 18.08.2021 у розмірі 12 640,00 грн (з яких: 10 000,00 грн - тіло кредиту, 2 640,00 грн - проценти.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 534 (п`ятсот тридцять чотири) грн 62 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 103 (одна тисяча сто три) грн 50 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати із сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 831 (дві тисячі вісімсот тридцять одна) грн 66 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов