1Справа № 335/286/25 6/335/17/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьмич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косінова Ігора Вікторовича про зміну способу і порядку виконання рішення,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.2026 року державний виконавець звернувся до суду з заяву про зміну способу і порядку виконання рішення, в обґрунтування якої зазначив наступне.

На виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 79700498 з примусового виконання виконавчого листа № 335/286/25 виданого 20.10.2025 року Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя, в резолютивній частині якого зазначено: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_2 за життя пенсійні виплати за період з 01.07.2015 року по 13.09.2018 року».

Постановою державного виконавця відділу від 28.11.2025 року, на виконання вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу.

Листом від 15.12.2025 року боржник повідомив про нарахування суми пенсії померлого брата на користь ОСОБА_1 у розмірі 187043,62 грн., яка внесена до Реєстру судових рішень, реєстраційний номер у реєстрі 255715.

Проте, виплату нарахованої пенсії боржником не здійснено з посиланням на відсутність відповідного фінансування коштів із державного бюджету.

Державний виконавець, посилаючись на те, що у зв`язку із тим, що резолютивна частина вищевказаного виконавчого листа містить необхідність виконати дії зобов`язального характеру, без зазначення конкретної суми до стягнення з боржника на користь стягувача, а органами Казначейства виконуються рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, стягувач не має можливості для подальшого повного виконання рішення суду пред`явити його на виконання до органів Казначейства, таким чином, на теперішній час для подальшого виконання рішення суду наявні, передбачені законодавством обставини, що ускладнюють виконання судового рішення, просить заяву задовольнити. Також, просить розгляд заяви здійснити за відсутності представника відділу.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником позивача подано письмові пояснення, а також заява про розгляд заяви державного виконавця без їх участі, яку просять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд заяви державного виконавця без його участі, проти її задоволення не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась.

Вивчивши матеріали справи та заяви, перевіривши долучені до заяви докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 79700498 з примусового виконання виконавчого листа № 335/286/25 виданого 20.10.2025 року Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя, в резолютивній частині якого зазначено: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_2 за життя пенсійні виплати за період з 01.07.2015 року по 13.09.2018 року».

Постановою державного виконавця відділу від 28.11.2025 року, на виконання вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу.

Листом від 15.12.2025 року боржник повідомив про нарахування суми пенсії померлого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 187043,62 грн., яка внесена до Реєстру судових рішень, реєстраційний номер у реєстрі 255715.

Проте, виплату нарахованої пенсії боржником не здійснено з посиланням на відсутність відповідного фінансування коштів із державного бюджету.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно до висновку постанови Верховного Суду від 23.06.2021 у справі № 520/13014/20 вимога про стягнення заборгованості не дублює вимогу про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, ці вимоги є двома різними способами захисту порушеного права, які передбачають відмінний механізм виконання судових рішень; списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, відповідно до ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права є вимога про стягнення коштів.

До того ж, у контексті застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності як невід`ємної складової проголошеного ст. 8 Конституції України верховенства права застосування такого способу захисту як стягнення заборгованості (стягнення коштів за боргом) у публічно-правових спорах може бути застосовано виключно у тому випадку, коли матеріали справи містять достатній обсяг об`єктивних даних, котрі поза розумним сумнівом доводять той факт, що майбутня подія виплати коштів позивачу з урахуванням обмеженості наданих у розпорядження суб`єкту владних повноважень публічних фінансових ресурсів об`єктивно не здатна призвести до погіршення правового становища інших громадян отримувачів поточних грошових платежів.

За приписами ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість Рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове Рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових Рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.

Судові рішення, що набрали законної сили, а також ті, що підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Згідно з частиною третьою статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17. З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб або порядок виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способом. При цьому, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Ця норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011р. № 845 Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Як зазначено у листі боржника - Управління є бюджетною установою та утримується за рахунок коштів державного бюджету, тому виходячи із вищевикладеного, примусове списання коштів з рахунків Управління, для подальшого повного виконання рішення суду може бути здійснено виключно органами Казначейства.

Підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим. Таким чином, зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов`язального характеру, унеможливлюють виконання. Така обставина є підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Враховуючи, що резолютивна частина вищевказаного виконавчого листа містить необхідність виконати дії зобов`язального характеру, без зазначення конкретної суми до стягнення з боржника на користь стягувача, а органами Казначейства виконуються рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів стягувач не має можливості для подальшого повного виконання рішення суду пред`явити його на виконання до органів Казначейства, та на теперішній час для подальшого виконання рішення суду наявні, передбачені законодавством обставини, що ускладнюють виконання судового рішення, заява про зміну способу і порядку виконання рішення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косінова Ігора Вікторовича про зміну способу і порядку виконання рішення - задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 22.05.2025 року по справі № 335/286/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати суми спадкоємцю ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_2 за життя пенсійні виплати за період з 01.07.2015 року по 13.09.2018 року у розмірі 187043,62 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів, з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя Ю.В.Геєць