ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 лютого 2026 року м. Чернівці справа № 718/3223/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Черновська А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання батьківства та стягнення аліментів

встановив:

В провадженні Чернівецького апеляційного суду перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2025 року.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 під час розгляду апеляційної скарги заявила клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Клопотання обґрунтовано тим, що він являється військовослужбовцем, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в подальшому НОМЕР_2 , частини, яка переведена на воєнний стан та залучена до ведення бойових дій по відсічі збройної агресії рф.

Представник позивача заперечував, посилаючись на те, що зупинення розгляду даної справи може призвести до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення та є недоцільним.

Дослідивши доводи заявленого клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що вказане клопотання підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Частиною першою статті 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини 1статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Процесуальний закон визначає обов`язок суду зупинити провадження у справі до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України, що є гарантією держави у забезпеченні процесуальних прав таких осіб.

Зупинення провадження по справі - це врегульоване законом й оформлене ухвалою суду тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, викликане наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розгляду справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.

Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, і неодноразово продовженого, в Україні введено воєнний стан, який триває на момент розгляду цієї справи.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до статті 1 цього Закону, воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 цього Закону визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 і від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 виснував, що для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251ЦПК України необхідно надати докази перебування заявника у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан і виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Вирішуючи питання про зупинення провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251ЦПК України у справі щодо аліментів на утримання дитини через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації

для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині, яка безпосередньо виконує бойові завдання із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в подальшому НОМЕР_2 , яка переведена на воєнний стан та залучена до ведення бойових дій по відсічі збройної агресії рф, проходить службу в Донецькій області Бахмутський район, як зазначає його представник. Приймає участь у бойових діях у здійсненні заходів (виконує бойові завдання) із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, що підтверджується довідками, які містяться в матеріалах справи.

Дана обставина встановлена на підставі довідок ВЧ НОМЕР_1 від 01.03.2025 року, ВЧ НОМЕР_2 від 06.10.2025 року, якими підтверджується безпосередня участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Оскільки відповідачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка приймає участь у здійсненні заходів (виконує бойові завдання) із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф, колегія суддів вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі підлягає задоволенню.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі: відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначена норма права забезпечує дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, вказівка пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є імперативною та визначає обов`язок суду, а не право зупинити провадження у справі.

Враховуючи зазначене, слід зупинити провадження у даній справі до припинення перебування відповідача у складі військової частини Збройних Сил України, яка приймає участь у бойових діях у здійсненні заходів (виконує бойові завдання) із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.

Керуючись ст. ст. 251, 253, 260, 261, 268, 374, 382-384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання батьківства та стягнення аліментів, до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі військової частини Збройних Сил України, або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зобов`язати ОСОБА_1 повідомити Чернівецький апеляційний суд про настання підстав для поновлення апеляційного провадження у справі.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Судді І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк