Справа № 947/1389/26
Провадження № 2-з/947/73/26
УХВАЛА

19.01.2026 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Луняченко В.О., дослідивши заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Крецул Вадима Андрійовича про скасування постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника, поверненню стягнутих коштів в рамках виконавчого провадження, закриття виконавчого провадження, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Крецул Вадима Андрійовича, в якому просить скасувати постанову про арешт коштів боржника від 25.12.2025, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. та зняти арешт за виконавчим провадженням № 69357198; повернути кошти, які починаючи з 25.12.25 були зняті з його банківських рахунків на підставі постанови про арешт коштів боржника від 25.12.25 за виконавчим провадженням №69357198; виконавче провадження №69357198, відкрите на підставі судового наказу №947/3196/22 від 01.07.2022, який було скасовано ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.08.2022 відносно ОСОБА_1 закрити, як таке що не підлягає виконанню; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 4073,28 гривень та моральну шкоду в сумі 100000,00 гривень.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О..

Ухвалою судді від 15.01.26 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

При цьому ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме зняти арешт з його банківських рахунків, відкритих в АТ «Укргазбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Південний», накладеного постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. від 25.12.25 у виконавчому провадженні ВП №69357198, мотивуючи заяву тим, що приватним виконавцем через халатне ставлення до своїх обов`язків накладено арешт на його банківські рахунки та які нараховується заробітна плата, пенсія та виплати на дітей, тому він позбавлений можливості утримувати дітей, оплачувати комунальні послуги, отримувати заробітну плату, пенсію яка є джерелом його існування.

Тобто, фактично заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до наступного.

Суд дослідивши заяву та матеріали, прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до 149 ч.2 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до положення ч.1 ст. 151 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто законодавством передбачені вказаною статтею вичерпні види щодо забезпечення позову.

Так, відповідно до п. 13 постанови № 6 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в Законі «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Між тим, у цьому зв`язку звертаємо увагу на те, що у разі відповідності скарги всім встановленим вимогам, суд призначає її до розгляду в судовому засіданні, повідомляючи належним чином про розгляд скарги всіх учасників виконавчого провадження і заінтересованих осіб.

Тобто, скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавців мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим ЦПК та містити відомості, визначені п. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

Тобто, відповідно до змісту наведеної статті, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС, учасниками провадження по скарзі повинні бути заявник (скаржник) та державний виконавець або інша посадова особа ДВС рішення, дії або бездіяльність, якої оскаржуються.

По своїй суті заява ОСОБА_1 є скаргою на рішення, дії або бездіяльність виконавців, порядок розгляду якої передбачений Законом України « Виконавче провадження» та Розділ VII ЦПК України, який регламентує СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Більш того, частиною десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у позові просить скасувати постанову про арешт коштів боржника від 25.12.2025, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. та зняти арешт за виконавчим провадженням № 69357198, що ідентичні з вимогою про забезпечення позову.

З огляду на це, суд дійшов висновку, щодо відмови задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153,154,260 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зняття арешту з його банківських рахунків, відкритих в АТ «Укргазбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Південний», накладеного постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. від 25.12.25 у виконавчому провадженні ВП №69357198.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя Луняченко В. О.