Дата документу 11.02.2026 Справа № 335/9630/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9630/25
Провадження №22-ц/807/404/26
Головуючий в 1-й інстанції Шалагінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14.05.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100151793 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти розміром 15 000 грн. на картковий рахунок. 14.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено Договір факторингу № 08Т, у відповідності до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором № 100151793 від 14.05.2021. Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу № 08Т від 14.09.2021 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 43 885,05 грн., яка складається з: 14550,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 27 085,05 грн. сума заборгованості за відсотками; 2 250,00 грн. сума заборгованості за комісійними винагородами; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам вищезазначеного договору, відповідач свої зобов`язання не виконала. Після відступлення прав вимоги за цим договором відповідачем не здійснювалось платежів на погашення заборгованості. Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним договором у загальному розмірі 43 885,05 грн., судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2025 року, позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 100151793 від 14.05.2021 у розмірі 24 900 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот) грн 00 коп., судовий збір у розмірі 1 319 (одна тисяча триста дев`ятнадцять) грн 24 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 723 (дві тисячі сімсот двадцять три) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що умовами кредитного договору передбачено пролонгацію строку кредитування, якою скористалася відповідач у справі. Зважуючи на вказані обставини, нарахування відсотків було здійснено в період кредитування з урахуванням пролонгації та розрахунку відсотків на пільгових та базових умовах.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн. (3328,00 грн. Х 30 = 99840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 100151793, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 15 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 16-19).

Також, 14.05.2021 відповідач ознайомилась з графіком платежів за договором та паспортом споживчого кредиту від ТОВ «МІЛОАН» № 100151793 (а.с. 20-21).

Разом із тим, відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 15.08.2021 утворилась заборгованість за кредитним договором № 100151793 від 14.05.2021 у загальному розмірі 43 885,05 грн., яка складається з: 14 550,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 27 085,05 грн. сума заборгованості за відсотками; 2 250,00 грн. сума заборгованості за комісійними винагородами; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 14.05.2021 по 15.08.2021 (а.с. 13-14).

14.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено Договір факторингу № 08Т, у відповідності до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором № 100151793 від 14.05.2021 (а.с. 22-24).

Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу № 08Т від 14.09.2021 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 43 885,05 грн., яка складається з: 14 550,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 27 085,05 грн. сума заборгованості за відсотками; 2 250,00 грн. сума заборгованості за комісійними винагородами; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею (а.с. 12).

Позивачем направлялась відповідачу досудова вимога від 25.07.2025 на суму заборгованості у зазначеному вище розмірі (а.с. 36), однак вимога залишилась без задоволення.

Разом із тим, згідно з умовами кредитного договору № 100151793 від 14.05.2021 визначено строк кредиту 30 днів (п. 1.3 договору), а також стандартну (5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом) та проценти за користування кредитом (1,7% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) по кредиту та умови їх застосування (п.п. 1.5-1.7 договору), орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою 24 900 грн (п. 1.5 договору).

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору, визначено реальну річну процентну ставку 1287 % та загальну вартість кредиту 24 900 грн. У випадку продовження позичальником строку кредитування відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник доручає кредитодавцю самостійно оновити графік платежів/скласти його у новій редакції та розмістити дані графіку в особистому кабінету позичальника (а.с. 20). Умовами п. 4.2 договору також визначено право нарахування процентів з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів. Водночас, у матеріалах цієї справи відсутній графік платежів у новій оновленій редакції у разі продовження строку кредитування. Також інформація про пролонгацію договору згідно з п. 2.3 кредитного договору відсутня й у розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, адже вказаний розрахунок містить відомості лише щодо нарахування комісії за оформлення кредиту та процентів протягом періоду 14.05.202115.08.2021 (а.с. 1314). Водночас, кредитний договір було укладено 14.05.2021 на строк 30 днів.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 100151793 від 14.05.2021 становить 24 900 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в сумі 15 000,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 7 650,00 грн, та заборгованості за комісією в сумі 2 250,00 грн, нарахованими до спливу строку кредитування згідно з умовами цього кредитного договору. Оскільки позивач набув право вимоги лише на ту суму заборгованості, на яку мав право кредитор, тобто на загальну суму заборгованості 24 900 грн, тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 24 900 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

14.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Мілоан» з анкетою-заявою на отримання кредиту № 100151793.

На підставі погодженої заяви на кредит, 14.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 100151793, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 15 000 грн. строком на 30 днів, до 14.05.2021.

Договір укладений в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та підписаний електронним одноразовим ідентифікатором.

Умовами договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 2250,00 грн., проценти за користування кредитом 7650,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2), стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% (п.1.6), тип процентної ставки фіксована. Кредитні кошти надані шляхом переказу на картковий рахунок. Нарахування відсотків здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (п.2.2.2). Пунктом 2.3 Договору визначені умови пролонгації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію".

14.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 08Т, за умовами якого позивач отримав право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 100151793.

ТОВ «Діджи Фінанс» є кредитором у зобов`язанні щодо виконання умов кредитного договору № 100151793 від 14 травня 2021 року і саме йому належить право вимоги до ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду, вважає обґрунтованими та такими, що узгоджуються із встановленими обставинами справи висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вимог позову в частині стягнення суми основної заборгованості, комісії, а також процентів нарахованих у межах строку кредитування, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Доводи апеляційної скарги з приводу пролонгації строку кредитування є безпідставними з огляду на встановлений строк кредитування в договорі, визначену суму комісії та відсотків за користування кредитними коштами у цей період, узгодження таких умов сторонами договору.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» залишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 11 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя-доповідач: С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков