Справа № 452/68/26
Провадження №2-о/452/39/2026
У Х В А Л А

про повернення заяви

у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху

09 лютого 2026 року м.Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Кущ Т.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Зіновкіної Олени Павлівни про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, -

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2026 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» заява надійшла до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Зіновкіної О.П. просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та призначити його опікуном заявника ОСОБА_2 , посилаючись на те, що він є рідним сином ОСОБА_2 , котрий є інвалідом війни 2-ї групи, яка встановлена довічно, не розуміє наслідків своєї поведінки та потребує постійного стороннього догляду. Одночасно заявник ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Зіновкіної О.П. прохає призначити заявника опікуном ОСОБА_2 , посилаючись на те, що заявник має повну цивільну дієздатність, належний стан здоров`я та фінансову спроможність для здійснення обов`язків опікуна.

Відповідно до чч.1,2 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з чч.1,3 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Пред`явлена заява ухвалою суду від 20 січня 2026 року була залишена без руху з підстав невідповідності такої вимогам чинного законодавства, а саме, вимогам, що передбачені в стст.175,177 ЦПК України.

Так, судом було зазначено, що стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 ст.83 ЦПК України).

Згідно ч.4 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.3 ст.42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Разом з тим, заявником взагалі не зазначено відповідних заінтересованих осіб, у тому числі особи, щодо якої повинна розглядатися справа про визнання її недієздатною.

Також суд вказував, що згідно ст.56 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Чинним законодавством України, а саме, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Правилами опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 №34/166/131/88, передбачено, що безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи і управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції органи опіки та піклування.

Відтак, заявнику необхідно було визначитися із складом осіб, вказати сторони (заінтересованих осіб) в даному провадженні, а також долучити до заяви докази надсилання таким особам копій поданих до суду документів відповідно до положень ст.43 ЦПК України.

Крім того, у статті 39 ЦК України вказано, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У відповідності до ч.1 ст.297 ЦПК України у заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи мають бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Разом з тим, як вказував суд, заявником не викладено обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 саме хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними.

Крім того, заявником не надано документів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 ознак стійкого психічного розладу станом на момент звернення із заявою, оскільки згідно відповіді Обласного психоневрологічного диспансера №3 комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради вбачається, що ОСОБА_2 востаннє був госпіталізований з 06 січня 2000 року по 01 березня 2000 року, тобто понад 25 років тому, а інвалідність такій особі встановлена не внаслідок стійкого хронічного психічного розладу, як зазначає заявник, а внаслідок війни.

Разом з тим, предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» №3 від 25 травня 1998 року зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Всі доводи заявника зводяться лише до припущень про ймовірну наявність у ОСОБА_2 психічного розладу.

Отже, документів на підтвердження того, що ОСОБА_2 страждає на будь-який психічний розлад на день подання заяви, суду не надано.

При цьому, суд зауважував, що обмеження особи у здатності самостійно обслуговувати себе та потребування сторонньої допомоги не свідчать самі по собі про наявність саме психічного розладу.

Разом з тим, суд, лише за наявністю таких доказів та достатніх даних про розлад психічного здоров`я фізичної особи (ст.298 ЦПК України) призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу і відсутність зазначених даних позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення саме судово-психіатричної експертизи - одної з найважливіших процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справ про визнання фізичної особи недієздатною, чого в свою чергу вимагає ч.1 ст.298 ЦПК України.

Також суд звертав увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу в сукупності, а не лише окремо за заявою фізичної особи.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Разом з тим, особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Відтак, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки.

Проте, заявник за змістом поданої до суду заяви не зазначив чи звертався він до органу опіки та піклування з проханням призначити його опікуном над ОСОБА_2 , та не надав жодної інформації щодо наявності висновку органу опіки та піклування про можливість призначення саме заявника опікуном. Зважаючи на наведене, суд позбавлений реальної можливості надати об`єктивну оцінку поданій до суду заявником заяві.

Також, суд зауважував, що заявник не вказував про причини неможливості самостійно надати вищевказані докази.

Крім того, судом було зазначено, що посилання заявника на можливість виконувати обов`язки опікуна не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки ОСОБА_1 , вказуючи на належний стан свого здоров`я та фінансову спроможність, не додав до заяви відповідних медичних висновків щодо загального стану свого здоров`я, перебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, тощо, а також не надав відомостей на підтвердження свого дійсного матеріального становища та можливості здійснювати обов`язки опікуна належним чином. Також заявник не надав суду інформацію про наявність інших членів сім`ї та близьких родичів ОСОБА_2 , здатних здійснювати обов`язки опікуна останнього.

Крім того, суд звертав увагу заявника на те, що згідно п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

При цьому, заявником в п.18 та в п.19 як додаток до заяви зазначено, що додається копія висновку про стан здоров`я ОСОБА_1 та клопотання про призначення судової психіатричної експертизи, відповідно, проте такі документи суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» не подані.

Відтак, суд пропонував заявнику визначитися зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, а також надіслати таким особам копії поданих до суду документів відповідно до положень ст.43 ЦПК України, уточнити та обґрунтувати зміст заявлених вимог, надати всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, відповідно до змісту ухвали.

Заявнику для усунення недоліків заяви судом був встановлений строк в межах 7 (семи) днів з дня отримання заявником ухвали. Ухвала суду отримана заявником ОСОБА_1 27 січня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте у визначений судом строк зазначені в ухвалі недоліки заявником та/або його повноважним представником усунені не були.

Заяв про надання додаткового строку для усунення визначених судом недоліків від позивача не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись стст.185,294 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Зіновкіної Олени Павлівни про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, - вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М. Кущ