ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/186/26
номер провадження 2-о/695/70/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Степченко М.Ю., розглянувши матеріали справи № 695/186/26 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Комісія з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України на території Новокаховської територіальної громади , нотаріус Мікурова Людмила Юріївна, Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2026 р. до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юричине значення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана головуючому судді Степченку М.Ю.

Зазначена заява не може бути прийнята до розгляду Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області та підлягає направленню за підсудністю до Великоолександрівського районного суду Херсонської області з наступних підстав.

Статтею 187 ЦПК України передбачено, що суд відкриває провадження в цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Положеннями частини 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Частиною другою ст.19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: - наказного провадження; - позовного провадження загального або спрощеного; - окремого провадження.

При цьому, окреме провадження, призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності і юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичні значення» від 31.03.95 №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; якщо становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд у Постанові від 10.10.2019 року по справі № 61-14226св19 вказав на те, що «у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності».

Як установлено судом, предметом заяви є встановлення факту, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , тому суд вважає, що на вказані правовідносини поширюється виключна підсудність відповідно до вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України, оскільки заява стосується нерухомого майна.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розглядіншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Враховуючи, що квартира, про яку йде мова в заяві про встановленя факту, що має юридичне значення, знаходиться на території Каховського району, Херсонської області, то дана справа належить до підсудності Новокаховського міського суду Херсонської області. Однак Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 №566/0/15-23 змінила територіальну підсудність судових справ на Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про необхідність направлення справи за підсудністю до Нововоронцовського районного суду Херсонської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 31-32 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - передати на розгляд до Нововоронцовського районного суду Херсонської області (вул. Тітова, 2а, смт. Нововоронцовка, Херсонська область, 74200) за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк.

Суддя М. Ю. Степченко