справа № 619/239/23
провадження № 6/619/34/26
УХВАЛА

іменем України

09 лютого 2026 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 у цивільній справі № 619/239/23,

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

державний виконавець: Стадніченко Т.О.,

стягувач: ОСОБА_2 ,

боржник: ОСОБА_1 ..

Суть питання, що вирішується ухвалою.

Державний виконавець Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадніченко Т.О. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 619/239/23 виданим 12.04.2023 та виконавчим листом 619/2922/25 виданим 04.12.2025 року.

Стислий виклад позиції заявника.

В обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, що у Дергачівському відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження №72852397, до складу якого входить:

- виконавче провадження 72166207 з виконання виконавчого листа 619/239/23 виданого 12.04.2023 року Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15.01.2021 року в сумі 5060,28 доларів США, що в еквіваленті в національнвй валюті складає 185054,44 грн., з яких за основним зобов`язанням 5000 дол. США або 182850,00 грн., та 3% річних у сум 60,28 дол. США, або 2204,44 грн. ;

- виконавче провадження 72166380 з виконання виконавчого листа 619/239/23, виданого 12.04.2023 року Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. 18.07.2023 року.

Винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 72166207 та 72166380. 18.07.2023 року винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про арешт майна боржника, постанова про арешт коштів боржника, накладено арешт в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 21.09.2023 року, виконавчі провадження буди об`єднані у зведене виконавче провадження. В ході примусового виконання було встановлено, що боржник отримує дохід у ТОВ "Містер-Мастер". 03.08.2023 року боржник ОСОБА_1 звернувся до відділу з заявою звернути стягнення на його доходи. 21.09.2023 року, винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена до виконання за місцем отримання доходів боржника, а саме ТОВ "Містер-Мастер". Однак постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ТОВ «Містер-Майстер», директором якого є боржник ОСОБА_1 була проігнорована та не виконана. 13.08.2025 року на нерухоме майно боржника було накладено арешт в Державному реєстрі речових прав. 02.12.2025 року до відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_2 , про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за не виконання рішення суду. 02.12.2025 року на адресу боржника була направлена вимога негайно повідомити про причини не виконання рішення суду, надати з цього приводу пояснення. Також боржника було попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. 02.12.2025 року на адресу боржника було направлено виклик державно виконавця з вимогою з`явитися до відділу 16.12.2025 року та надати пояснення з причин не виконання рішення суду, однак боржник до відділу не з`явився. Також повідомлення про необхідність надати пояснення з приводу не виконання рішення та попередження про кримінальну відповідальність було направлено боржнику на Viber за номером НОМЕР_1 . 19.01.2026 року до відділу поліції №3 Харківського районного управління №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області було направлено повідомлення про вчинення дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України. Станом на 09.02.2026 року боржником не було вжито жодних заходів які б були спрямовані на виконання рішення суду. Пояснень щодо невиконання рішення суду боржником державному виконавцю не надано. Отже не вжиття боржником жодних заходів може свідчити про умисне не виконання ним рішення суду.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Представник заявника державний виконавець Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явилася, просила суд справу розглянути за її відсутність, подання підтримує.

Відповідно до ч. 4 ст.441 ЦПК України таке подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Дергачівському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження №72852397, до складу якого входить:

- виконавче провадження 72166207 з виконання виконавчого листа 619/239/23, виданого 12.04.2023 року Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15.01.2021 року в сумі 5060,28 доларів США, що в еквіваленті в національний валюті складає 185054,44 грн., з яких за основним зобов`язанням 5000 дол. США або 182850,00 грн., та 3% річних у сум 60,28 дол. США, або 2204,44 грн.;

- виконавче провадження 72166380 з виконання виконавчого листа 619/239/23 виданого 12.04.2023 року Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. 18.07.2023 року.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 , який згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином України.

18.07.2023 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 72166207 та 72166380.

18.07.2023 року, винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

18.07.2023 року винесена постанова про стягнення виконавчого збору. 18.07.2023 року винесена постанова про арешт майна боржника.

18.07.2023 року винесена постанова про арешт коштів боржника.

18.07.2023 року на рухоме майно боржника було накладено арешт в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

21.09.2023 року вищезазначені виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, директором ТОВ "Містер-Мастер" є ОСОБА_1 .

03.08.2023 року боржник ОСОБА_1 звернувся до відділу з заявою звернути стягнення на його доходи які він отримує у ТОВ "Містер-Мастер".

21.09.2023 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена до виконання за місцем отримання доходів боржника, а саме ТОВ "Містер-Мастер". Однак постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ТОВ «Містер-Майстер», директором якого є боржник ОСОБА_1 , не виконана.

13.08.2025 року на нерухоме майно боржника було накладено арешт.

02.12.2025 року до відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_2 , про притягнення боржника до кримінальної відповідальності , за не виконання рішення суду.

02.12.2025 року на адресу боржника була направлена вимога негайно повідомити про причини не виконання рішення суду, надати з цього приводу пояснення, боржника було попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

02.12.2025 року на адресу боржника було направлено виклик державно виконавця з вимогою з`явитися до відділу 16.12.2025 року та надати пояснення з причин не виконання рішення суду, однак боржник до відділу не з`явився.

19.01.2026 року до відділу поліції №3 Харківського районного управління №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, було направлено повідомлення про вчинення дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України.

Документальних підтверджень виконання рішення суду сторонами виконавчого провадження не надано. Пояснень щодо невиконання рішення суду боржником державному виконавцю не надано.

На адресу боржника, рекомендованою кореспонденцією було направлено виклик державного виконавця, який був ним отриманий 22.12.2025 , згідно трекінгу поштових відстежень .

Згідно з ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито виконавче провадження.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що означений захід є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст.6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону N3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положення ч. 2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З матеріалів справи судом вбачається, що державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, зроблено запити для перевірки майнового стану боржника, наявності відкритих рахунків, рухомого або нерухомого майна.

Одночасно суд зазначає, що відсутність іншого майна, або інших доходів боржника, на яке можливо здійснити стягнення, не може слугувати підставою для визнання дій боржника як свідоме ухилення від виконання ним своїх зобов`язань.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається.

Суд вважає, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Тобто, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно дані доводи не обґрунтовані належним чином, адже матеріали справи не містять доказів, які підтверджували б, що боржник вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, здійснював приховування коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, переховувався від державного виконавця. Також не доведено можливість виїзду боржника за межі України саме з метою ухилення від виконання рішення суду, оскільки доказів його перетину надано не було, та наразі законодавцем встановлена заборона на виїзд чоловікам за кордон у зв`язку з введенням військового стану в Україні. Державним виконавцем не вжито заходів щодо з`ясування сімейного стану боржника, зокрема, перебування його у шлюбі, з метою виявлення майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, проте не зареєстровано за боржником.

Суд зазначає, що в арсеналі приватного виконавця залишаються інші заходи впливу на боржника з метою спонукати його до виконання рішення суду, такі як: ініціювання кримінального провадження за ст. 382 КК України «Невиконання судового рішення», оголошення розшуку боржника або його привід (ст. 438 ЦПК України), вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи (ст. 439 ЦПК України) з метою відшукання майна боржника. Заявник не довів, що обмеження боржника у виїзді закордон у даному випадку змінить ситуацію найкраще та забезпечить виконання рішення суду.

Відповідно до правових висновків Верховного суду у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 року: «тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення».

Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» у пункті 49 рішення зазначив, що таке обмеження с виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, § 78-82). Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121). Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин. Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», $124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельтеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», $35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга No 23468/02, § 70). Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven und De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60).

Встановлені судом обставини відсутності доказів навмисного чи іншого свідомого ухилення від виконання обов`язків по сплаті боргу, унеможливлює задоволення подання про обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Отже, суд вважає подання передчасним, а тому, дійшов висновку про відсутність підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Відмова у задоволені подання не позбавляє права на повторне звернення державного виконавця до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 258-261, 353, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадніченко Т.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Роз`яснити держаному виконавцю, що вона не позбавлена права в процесі виконавчого провадження на повторне звернення до суду із спірного питання у випадку вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, щодо встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2026 року.

Суддя Н. В. Коваленко