ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/251/26 Справа № 174/1233/24 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Терещенко Дмитро Володимирович, на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року в цивільній справі номер 174/1233/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Лариса Сергіївна, про скасування рішення про державну реєстрацію речового права,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Лариса Сергіївна, про скасування рішення про державну реєстрацію речового права, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.02.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Однак, сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися. Позивач мав та має серйозні проблеми зі здоров`ям. Відповідач почала створювати штучні скандали, та перестала доглядати за позивачем, у зв`язку з тим, що він відмовлявся переоформити свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на відповідачку.

Оскільки позивачу на постійній основі потрібен догляд через суттєві вади зі здоров`ям, він погодився, щоб до нього приїхала знайома відповідачки приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С, оскільки боявся за своє життя та здоров`я. Відповідачка погрожувала позивачу, що якщо він відмовиться від зустрічі з нотаріусом, то вона залишить його без догляду. Залишення позивача без стороннього догляду призвело б до його смерті.

25.04.2023 року між позивачем та відповідачкою нібито був укладений договір дарування квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за №359. Означений договір у зв`язку з неможливістю позивачем ОСОБА_1 самостійно пересуватися, було посвідчено вдома у позивача. Однак позивач ОСОБА_1 не бажав відчужувати своє єдине житло у зв`язку з чим, позивач відмовився ставити свій підпис у договорі дарування квартири від 25.04.2023 року.

Не дивлячись на відсутність волевиявлення позивача ОСОБА_1 на відчуження квартири, приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67338884 від 25.04.2023 року, відповідно до якого зареєструвала права власності на квартиру за відповідачкою ОСОБА_2 .

Після того як квартира позивача була зареєстрована за відповідачкою, відповідачка почала вчиняти скандали та виживати позивача з квартири. Більш того, відповідачка виписала позивача з квартири. 11.04.2024 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано.

Позивач вважає, що договір дарування квартири від 25.04.2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за №359, є неукладеним, що підтверджується відсутністю підпису позивача у договорі. Оскільки у позивача ОСОБА_1 було відсуне волевиявлення на відчуження свого єдиного житла, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С. не мала права приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв`язку з чим, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67338884 від 25.04.2023 підлягає скасуванню.

Позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67338884 від 25.04.2023 вчинене приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Ларисою Сергіївною, про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51 кв.м, житловою площею 34.1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, за ОСОБА_2 , судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Лариса Сергіївна, про скасування рішення про державну реєстрацію речового права - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Терешенко Д.В., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.04.2025 року у справі №174/1233/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, вирішити питання про судові витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, винесеним із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Судом у цій справі було витребувано у нотаріуса копію нотаріальної справи, де, зокрема, міститься копія паспорта ОСОБА_1 . Отже, нотаріус саме за цим паспортом мала встановити особу ОСОБА_1 та мала перевірити справжність його підпису. Однак, цього нотаріус очевидно не зробила - в договорі підпис відсутній. У паспорті міститься особистий підпис ОСОБА_1 , а в договорі, який посвідчила нотаріус - підпис відсутній.

Сторона відповідача робить спробу переконати суд у наявності внутрішнього волевиявлення у позивача-дарувальника на укладення договору дарування квартири.

Однак, із позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №582/332/21 прямо випливає, що єдиною підставою вважати, що письмовий договір є укладеним є наявність у ньому підпису.

В матеріалах справи містяться нотаріально посвідчені довіреності. Обидві не підписані позивачем, однак підписані від імені позивача в порядку ч. 4 ст. 207 ЦК України. В той же час, обставини не підписання навіть цих нотаріальних довіреностей самим позивачем суперечать аргументам сторони відповідачки, яка стверджує, що не проставлення «карлючки» є фізичною вадою позивача.

ОСОБА_1 не передав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була предметом договору дарування квартири від 25.04.2023 року, але продовжив проживати у квартирі і на сьогоднішній день.

Практика Верховного Суду, на яку послався суд першої інстанції не підлягає застосуванню до означеною справи, оскільки правовідносини, які викладенні у зазначених судом першої інстанції рішень, не є подібними. В даній справі майно позивача не відчужувалося неодноразово. Єдиною обставиною, що відділяє позивача від його майна є рішення про державну реєстрацію, яке вчинено на підставі договору, що є очевидно неукладеним. Спірне нерухоме майно було зареєстрована за договором дарування, який не був підписаний позивачем.

Саме тому найбільш ефективний спосіб захисту порушених прав, є вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67338884 від 25.04.2023 року, вчинене приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Ларисою Сергіївною про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51 кв.м, житловою площею 34.1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, за ОСОБА_2 . Про що, наголошувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року по справі №914/2350/18. Тобто, скасування рішення державного реєстратора, яке прийнято за не вчиненим правочином відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Враховуючи обставини даної справи, позивачем обраний ефективний спосіб захисту порушеного прав, який призведе до відновлення його прав.

Орієнтовний розрахунок судових витрат: витрати на правничу допомогу складання та направлення апеляційної скарги - 15000,00 грн; участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 3000,00 грн за одне засідання.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Точилін М.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року в справі №174/1233/24 без змін.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачкою, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 30.04.2025 року по справі №758/8076/23 щодо способу захисту порушеного права шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права є безпідставним, оскільки правовідносини у вказаній справі склалися щодо оскарження рішення державного реєстратора про реєстрацію за іпотекодержателем права власності за договором іпотеки, які є відмінними від правовідносин, які склалися в даній справі.

Формально чинне законодавство України не дає визначення поняття підпис, не вказує вимоги до форми та змісту підпису тощо. Проте, очевидним є те, що незалежно від форми зовнішнього виразу, підпис це акт волевиявлення особи, який підтверджує, що-небудь.

Позивачем не заперечується факт власноручного написання ним в графі «дарувальник» договору дарування свого прізвища та ініціалів, що свідчить про підписання договору дарування позивачем.

Дії позивача по даруванню спірної квартири відповідачці були послідовними протягом тривалого проміжку часу з серпня 2022 року по квітень 2023 року, що додатково свідчить про наявність волевиявлення позивача на укладення договору дарування. Отже, враховуючи вищевикладене, відповідний правочин було укладено та підписано позивачем добровільно, без будь-якого примусу і умов, що спростовує твердження позивача про відсутність його волевиявлення на укладення відповідного правочину та про неукладеність такого договору.

Про передчасність висновків позивача щодо відсутності його волевиявлення на вчинення договору дарування свідчить те, що позивач вже звертався до відповідачки з позовом про визнання договору дарування недійсним (справа №174/118/24, яка розглядалася Вільногірським міським судом Дніпропетровської області). У цьому позові ОСОБА_1 особисто стверджував, що укладення договору дарування мало місце, проте, було викликане тяжкими для нього обставинами, тобто, позивач стверджував, що волевиявлення існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Терещенко Д.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити

Відповідачка ОСОБА_2 , її представник та третя особа приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С., яка напи сала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 28, 29, 30, 31, 33, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361263391 від 09.01.2024 року та № 397200817 від 30.09.2024 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру (об`єкт житлової нерухомості) загальна площа (кв.м.): 51, житлова площа: (кв.м.): 34,1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, серія та номер: 359, виданий 25.04.2023, видавник: приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С. (а.с. 9, 10, том 1).

Відповідно до Витягу № 3253/24 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, станом на 27.09.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані особи відсутні (а.с. 13, том 1).

25.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 . В договорі вказано: У зв`язку з неможливістю самостійно пересуватися, договір посвідчено вдома за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 359 (а.с. 14, 15, том 1).

З виписки з історії хвороби вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні у відділенні реабілітації ДП «Санаторій «Славутич» ім. Б.В. Пашковського з 18.11.2021 року по 11.12.2021 року та відповідно до копій виписок № 439, № 646, № 3153 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Вільногірської ЦМЛ з 14.02.2022 року по 25.02.2022 року, з 16.03.2022 року по 23.03.2022 року, з 27.12.2023 року по 04.01.2024 року (а.с. 23-26, том 1).

Вільногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано належним чином засвідчену копію актового запису про шлюб №42 від 15.02.2023 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 50, 51, том 1).

Матеріали справи містять копію матеріалів за договором дарування квартири, посвідченого 25.04.2023 року за зареєстрованим №359, а саме: договір дарування квартири від 25.04.2023 року; заяву ОСОБА_1 ; Свідоцтво про право власності на житло від 04.02.2021 року НОМЕР_1 ; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №313505177 від 27.10.2022 року; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.04.2023 року; паспорт та РНОКПП ОСОБА_1 ; паспорт та РНОКПП ОСОБА_2 ; свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №9 від 25.04.2023 року; довідки КП «Вільногірська ЦМЛ» ВМР від 25.01.2023 року про те, що ОСОБА_1 за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався (а.с. 56-71, том 1).

Відповідно до довіреності від 20.08.2022 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси з питання реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у зв`язку з неможливістю гр. ОСОБА_1 власноручно підписати дану довіреність через хворобу, за його дорученням, у його присутності і у присутності нотаріуса довіреність підписано ОСОБА_2 . У зв`язку зі станом здоров`я довірителя ОСОБА_1 , довіреність посвідчено вдома за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрована в реєстрі за №22-23 (а.с. 113, 114, том 1).

В матеріалах справи наявні копії договору, товарних чеків та накладних в кількості 11 шт., датовані жовтнем 2023 року про придбання та замовлення будматеріалів (а.с. 116-121, том 1).

Відповідно до копії картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляді №43 від 17.07.2014 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 , адреса її проживання зазначена як, АДРЕСА_1 (а.с. 122-123, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обрання позивачем неналежного способу захисту.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 цього Кодекс.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України).

Згідно із ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21, від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 наведено наступний висновок: «Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування».

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі №204/8017/17 зробила висновок про те, що відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі №204/8017/17 наведено висновок про те, що:

«232. Основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину.

233. Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність.

234. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).

235. Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

236. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним в силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.

237. Правовий наслідок, передбачений частиною першою статті 220 ЦК України, недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору у виді нікчемності такого правочину застосовується лише щодо правочину, який відповідає загальним вимогам, установленим статтею 203 ЦК України, зокрема щодо його форми, що включає в себе його підписання сторонами.

238. Факт нотаріального посвідчення такого правочину не свідчить про дотримання сторонами письмової форми правочину, невід`ємним реквізитом якої є підписи сторін, та не змінює правового наслідку неузгодження сторонами правочину його істотних умов у виді його неукладеності.

239. Власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову [про витребування майна з чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)], без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).

240. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, зокрема за неукладеним правочином».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року у справі № 361/5648/21 (провадження № 61-11868св24) зазначено, що: «апеляційний суд врахував, що власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову [про витребування майна з чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)], без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами); встановивши, що оспорювані договори купівлі-продажу нерухомого майна позивач ОСОБА_1 не укладав, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинків, припинення права власності, закриття розділу державного реєстру прав та реєстраційної справи є неефективними, а належним способом захисту є віндикаційний позов. Тому апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинків, припинення права власності, закриття розділу державного реєстру прав та реєстраційної справи».

Судом встановлено, що 25.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 . У зв`язку з неможливістю самостійно пересуватися, договір посвідчено вдома за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 359.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №361263391 від 09.01.2024 року та №397200817 від 30.09.2024 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру (об`єкт житлової нерухомості) загальна площа (кв.м.): 51, житлова площа: (кв.м.): 34,1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, серія та номер: 359, виданий 25.04.2023, видавник: приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С.

Приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. надано копію матеріалів справи за договором дарування квартири посвідченого 25.04.2023 року за зареєстрованим № 359, які містять: договір дарування квартири від 25.04.2023 року; заяву ОСОБА_1 ; Свідоцтво про право власності на житло від 04.02.2021 року НОМЕР_1 ; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 313505177 від 27.10.2022 року; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.04.2023 року; паспорт та РНОКПП ОСОБА_1 ; паспорт та РНОКПП ОСОБА_2 ; свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №9 від 25.04.2023 року; довідки КП «Вільногірська ЦМЛ» ВМР від 25.01.2023 року про те, що ОСОБА_1 за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався.

Позивач, звертаючись з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51 кв.м, житловою площею 34.1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, за ОСОБА_2 , обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що договір дарування зазначеної вище квартири від 25.04.2023 року ОСОБА_1 не підписаний, оскільки написання дарувальником лише прізвища та ініціалів не може вважатися його особистим підписом, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що, якщо на думку сторони позивача договір дарування не містить підпису сторони правочину, вказане за загальним правилом та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 27.11.2024 року у справі №204/8017/17 (провадження №14-29цс23), вказує на дефект його форми, який за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, може свідчить про неукладеність такого правочину. А також відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27.11.2024 року у справі № 204/8017/17 у подібних правовідносинах власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом подання віндикаційного позову (про витребування майна з чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки вимога ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51 кв.м, житловою площею 34.1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, за ОСОБА_2 - не є ефективним способом захисту його прав.

Наведені в апеляційній скарзі, доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Терещенко Дмитро Володимирович, залишити без задоволення, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року.

Судді: