Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.,

за участі:

представників позивача Співак О.М., Бухтоярова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бухтоярова О.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання припиненим правовідношення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бухтоярова О.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання припиненим правовідношення.

Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що 23.05.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та Ужгородською філією ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» було укладено кредитний договір №124/08.

Вказує, що згідно п. 1.1. даного договору: Банк надає Позичальнику кредит в сумі 13 600 доларів США 00 центів, що еквівалентно 65 960, 00 грн. по курсу НБУ - 4,85 на день укладення даного договору із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,8 % річних. Кредит надається на строк з 23.05.2008р. по 22.05.2013 р.

Згідно п.2.1. договору було визначено, що із договором іпотеки (без оформлення заставної) N? 124/08-01 від 23.05.2008р. в забезпечення зобов?язань за дійсним договором Банком прийнято в іпотеку земельну ділянку яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договором поруки N? 124/08-02 від 23 травня 2008 р., укладений з фізичною особою ОСОБА_2 .

Вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.03.2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто 12103 доларів США 45 центів (що станом на 8 грудна 2009 року згідно офіційного курсу становить 96633,95 грн.) та 6051,85 грн. з яких 2397,49 доларів США простроченого кредиту, 9519 доларів США 14 центів залишку кредиту, 186 доларів США 82 центів нарахованих та несплачених процентів, 4830 грн. 30 коп. пені за порушення строків повернення кредитних коштів, 1221,55 грн. - пені за порушення строків повернення процентів; стягнуто з ОСОБА_2 пеню за невиконання договору поруки №124/08-02 від 23.05.2008 року у сумі 2552,56 грн. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на все належне ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, грошові кошти, майнові права та грошові кошти і майно, яке знаходиться в інших осіб. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати: 1065,82 грн. судового збору в 30,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зазначає, що на підставі даного рішення, яке набуло законної сили , Ужгородським міськрайонним судом 09.06.2010 року у справі №2п-2780/09 було видано виконавчий лист .

Позивач зазначає, що 29.03.2018 року з РВ ДВС на користь АБ «УКРГАЗБАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ» надійшли 86368,93 грн., що підтверджується випискою з банку від 06.07.2023 року (за погашення прострочених відсотків та погашення простроченого кредиту), а відтак позивач вважає, що виконавчий лист був виконаний.

Вказує, що не дивлячись на це, відповідач АБ «УКРГАЗБАНК» повторно подав виконавчий лист до виконання і 26.10.2020 року приватним виконавцем Лукеча О.В. було відкрито виконавче провадження ВП№63418548 та з позивача почали стягувати кошти.

Представник позивача зазначає, що 20.05.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Представник вказує, що порушення прав позивача полягає в тому, що банк своїм позиціонуванням їх правовідносин як боргових та ініціюванням виконавчого провадження ВП №63418548 від 26.10.2020 року згідно виконавчого листа 2010 року, який є виконаним, вважає, що позивач боргує кошти і це покладає на нього протиправний обов`язок по сплаті грошових коштів та порушує його право, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Захист власності».

З посиланням на викладене просить суд: визнати припиненим правовідношення: припиненими правовідносини та зобов`язання між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «УКРГАЗБАНК» згідно кредитного договору №124/08 від 23 травня 2008 року та додаткової угоди №01 від 26.02.2009 року до кредитного договору №124/08 від 23 травня 2008 року з 29 березня 2018 року.

17.11.2023 року від представника первісного відповідача АБ «УКРГАЗБАНК» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Вказує, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.03.2010 року у справі №2п-2780/09, що набуло законної сили, були видані виконавчі листи. Зокрема, стосовно боржника ОСОБА_1 судом було видано два виконавчі листи. Перший виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_1 попередньо було пред`явлено до органу ДВС за місцезнаходженням предмету іпотеки до Ужгородського РВ ДВС, а другий за місцезнаходженням боржника до Ужгородського МВ ДВС.

Вказує, що по першому виконавчому листу боржник ОСОБА_1 самостійно ніяких погашень не здійснював і органом ДВС з нього до 2018 року ніяких коштів не було стягнуто, лише 01.03.2018 року на прилюдних торгах було реалізовано предмет іпотеки за 98735,00 грн. з яких на рахунок продавця підлягала перерахуванню сума в розмірі 93798,25 грн. згідно протоколу №319290 проведення електронних торгів. Сума в розмірі 93798,25 грн. була розподілена органом ДВС наступним чином: 85089,32 грн. на користь стягувача, 8508,93 грн. на виконавчий збір та 200 грн. на витрати на проведення виконавчих дій.

Відповідач вказує, що кошти в сумі 85089,32 грн. надійшли від органу ДВС на рахунок стягувача у березні 2018 року та тоді ж були розподілені на відповідні рахунки з переведенням їх у валюту кредиту, залишок кредиту після зарахування вказаних коштів склав 8832,55 доларів США.

Зазначає, що оскільки заборгованість у розмірі 8832,50 доларів США не була погашена ОСОБА_1 в добровільному порядку станом на жовтень 2020 року, то відповідач 21.10.2020 року за вих. №518/656/2020 подав заяву про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом до приватного виконавця в якій вказав фактичний залишок заборгованості за виконавчим листом щодо боржника ОСОБА_1 . Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 теж був пред`явлений до виконання до приватного виконавця Лукечі О.В.

Відповідач вважає, що відкриття 26.10.2020 року приватним виконавцем Лукечею О.В. виконавчого провадження по ВП №63418548 за вищевказаною заявою, як і вчинення ним подальших виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа №2п-2780/09 від 09.06.2010 року стосовно боржника ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими.

Вказує, що станом на даний час виконавцем Лукечею О.В. частково стягнуто заборгованість за вищевказаним рішенням суду як з боржника ОСОБА_1 так і з боржника ОСОБА_2 . На даний час додатково внесено на погашення заборгованості за вищевказаним рішенням суду 488,37 доларів США, які спрямовані на погашення тіла кредиту, залишок за цим виконавчим листом складає 8344,18 доларів США.

Стосовно другого виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 (щодо стягнення судових витрат в розмірі 1095,82 грн.) то стягувач не заперечує, що ця заборгованість була погашена в процесі примусового виконання і 20.05.2020 Ужгородським МВ ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по ВП №52243644 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Відповідач зазначає, що у разі ухвалення рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта , визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні, оскільки перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ вважається неналежним виконанням судового рішення.

Вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт припинення кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем у справі, натомість надані стороною відповідача докази підтверджують наявність невиконаних зобов`язань боржника ОСОБА_1 перед АБ «УКРГАЗБАНК» як кредитором, а як наслідок, відсутність будь -які законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З посиланням на викладене просив суд відмовити узадоволенні позовних вимог позивача.

05.12.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначено, що обставини наведені у відзиві стороною позивача не визнаються (за винятком укладення кредитного договору та договору іпотеки, бо інші обставини відповідач спотворив та коментує на власний розсуд). З правовою оцінкою наданою відповідачем обставинам- не погоджуються.

Вважає, що відповідач не надав жодних доказів які б давали підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник позивача вказує, що в ті роки судова практика не дозволяла виносити судові рішення та проводити стягнення в іноземній валюті. Саме тому, в рішенні суду був вказаний гривневий еквівалент, в якому мало бути виконане рішення суду. Вищевказане рішення суду 15.03.2010 року набуло законної сили і на підставі нього був виданий виконавчий лист Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 09.06.2010 року у справі № 2п-2780/09 згідно рішення суду від 02.03.2010 року.

Згідно інформації на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=15.03.2010&period=daily) станом на 15.03.2010 року, офіційний курс долара США був 7,97 грн. за 1 долар США. Таким чином, 96 633 грн. 95коп. станом на 15.03.2010 року складало (96633,95 : 7.97) 12 124, 71 долар США. Тобто, даних коштів було достатньо щоб повністю закрити борг по кредиту.

Вказує, що з витребуваних адвокатськими запитами документів виконавчого провадження вбачається, що відповідач багато років навмисно не реалізовував належну позивачу земельну ділянку і реалізував її лише тоді коли курс долара був в декілька разів вищий ніж коли рішення суду набуло законної сили та при отриманні банком виконавчого листа. Як вбачається з акта реалізації, ціна продажу предмета іпотеки 98 735,00 грн. Отже і цих коштів вистачало на покриття рішення суду (до того ж додатково були стягнуті кошти з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ). Правовий висновок ВП ВС від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц не поширюється на наші правовідносини, так як він був зроблений 16.01.2019 року, а рішення суду було винесено 02.03.2010 року.

Вважає, що рішення суду є повністю виконаним, що свідчить відсутність в ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед відповідачем, а правовідношення за кредитним договором припиненим. А отже, продовження стягнення з нього та ОСОБА_4 коштів на виконання вже виконаного рішення суду є незаконним.

Виклад позицій сторін по справі:

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили суд задовільнити позовну заяву.

Представник первісного відповідача АБ «УКРГАЗБАНК» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Після оголошеної перерви в наступне судове засідання не з`явився.

Представник правонаступника відповідача АБ «УКРГАЗБАНК» -Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ» в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чинном, шляхом надсилання повістки про виклик до електронного кабінету в системі "Електроний суд", що підтверджується даними довідки про доставку електронного документу від 02.12.2025 року. Відзив до суду не надходив.

Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чинном.

Заяви, клопотання.

14.11.2023 року представником відповідача подано заяву на ознайомлення з матеріалами справи.

15.11.2023 року представником відповідача подано заяву про вступ у справу як представника.

17.11.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

05.12.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив.

06.12.2023 року представником позивача подано до суду заяву про долучення доказів направлення.

18.01.2024 року представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

19.01.2024 року представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

22.04.2024 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів.

07.06.2024 року представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання.

07.06.2024 року від відповідача надійшла заява на виконання ухвали суду від 22.04.2024 року.

09.12.2024 року представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

05.02.2025 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів.

19.02.2025 року представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

19.02.2025 року представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

24.02.2025 року представником відповідача подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

28.02.2025 року представником позивача подано заяву про оголошення у справі перерви.

28.02.2025 року представником позивача подано заяву про оголошення у справі перерви.

27.03.2025 року представником позивача подано клопотання про приєднання роздруківки банку по платежах по справі №308/18651/23.

14.08.2025 року представником позивача подано клопотання, яким повідомлено суд про можливість брати участь в судовому засіданні представника позивача у визначені години.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

03.11.2023 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

22.04.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду частково задоволено клопотання про витребування доказів.

05.02.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів.

26.02.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

28.02.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче судове засідання.

21 жовтня 2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду до участі у справі залучено правонаступника відповідача Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» - ТОВ «Фінансова компанія «МАНІТУ».

Заслухавши вступне слово представників позивача, представника первісного відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Судом встановлено, що 23.05.2008 року між АТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №124/08, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 13600,00 доларів США, що еквівалентно 65960,00 грн по курсу НБУ 4,85 на день укладення даного договору зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,8% річних. Кредит надається на строк з 23.05.2008 року по 22.05.2013 року або по день визначений в п. 3.3.11 цього договору.

Згідно з п.2 кредитного договору №124/08 від 23.05.2008 року вбачається, що згідно з договором іпотеки (без оформлення заставної) №124/08-01 від 23 травня 2008 року в забезпечення зобов`язань за дійсним договором банком прийнято в іпотеку земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договором поруки №124/08-02 від 23.05.2008 року укладений з фізичною особою ОСОБА_2 .

26.02.2009 року між Відкритим акціонертим товариством АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №01 до кредитного договору №124/08 від 23.05.2008 року.

Як встановлено судом , в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту за кредитною угодою між позивачем та первісним відповідачем АТ «Укргазбанк» було укладено договір іпотеки зарестрований в реєстрі за № 914 від 23.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О.

Згідно п. 1.1 договору іпотеки, дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №124/08 від 23.05.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 22.05.2013 року повернути кредит у сумі 13600,00 доларів США 00 центів, що еквівалентно 65960,00 грн. за офіційним курсом НБУ - 4,85 грн. за один долар США на день укладення даного договору, наданий по програмі цільового роздрібного кредитування "Земельний кредит", сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14,8% та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами.

Згідно п. 2.1 договору іпотеки предметом іпотеки є: земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0084, загальною площею 0,1200 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 23.05.2008 року між Відкритим акціонертим товариством АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки №124/08-02, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №124/08 від 23.05.2008 року .

Судом встановлено, що 02.03.2010 року Ужгородським міськрайонним судом було ухвалено рішення, яким позов публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Укргазбанк" в особі Ужгородської філії публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Укргазбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ "Укргазбанк" в особі його Ужгородської філії в м. Ужгород, вулиця Швабська. 70, рахунок N? НОМЕР_1 в УФ АБ „Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором N?124/08 від 23.05.2008р. в сумі - 12 103 доларів США 45 центів( що станом на 8 грудня 2009року згідно офіційного курсу становить 96633/дев?яносто шість тисяч шістсот тридцять три/ грн. 95коп.) та 6 051 грн. 85 коп., з яких - 2397,49 доларів США - простроченого кредиту, 9519 доларів США 14 центів - залишку кредиту, 186 доларів США 82 центів - нарахованих та несплачених процентів, 4 830 грн. 30 коп. - пені за порушення строків повернення кредитних коштів; 1221 грн. 55 коп. - пені за порушення строків повернення процентів. Стягнуто з ОСОБА_2 пеню за невиконання договору поруки N?124/08-02 від 23.05.2008 року у сумі 2 552 грн. 56 коп.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором N? 124/08 від 23 травня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором на нерухоме майно земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0084, загальною площею -0,1200(нуль цілих двадцять сотих га), наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , а також на все належне - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, грошові кошти, майнові права та грошові кошти і майно, яке знаходиться в інших осіб.

Реалізацію предмета іпотеки земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0084, загальною площею - 0,1200(нуль цілих двалцять сотих га) , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 на яку звертається стягнення, провести шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" та з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" , початковою ціною, визначеної суб?єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ "Укргазбанк" в особі його Ужгородської філії в м. Ужгород, вулиця Швабська, 70, рахунок N? НОМЕР_1 в УФ АБ „Укргазбанк", МФО 312776, судові витрати: 1065 грн. 82 коп. судового збору і 30 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду , 09.06.2010 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист №2п-2780/09.

07.06.2018 року на виконавчому листі №2п-2780/09 від 09.06.2010 року зроблено запис про повернення виконачого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", стягнуто на користь стягувача 85089,32 грн. та виконавчий збір в розмірі 8508,93 грн.

Судом встановлено, що 10.11.2010 року старшим державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Ярош С.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №22470950 на підставі виконавчого листа №2п-2780/09 виданого 09.06.2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь УФ ПАТ «Укргазбанк» 102685,80 грн.

Судом встановлено, що 26.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63418548 на підставі виконавчого листа №2п-2780/09 виданого 09.06.2010 року, згідно якого боржником зазначено ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «УКРГАЗБАНК».

Судом встановлено, що згідно довідки №20.1.0.0.0/7-210426/7893 від 28.04.2021 року наданої АТ «ПРИВАТБАНК», станом на 28.04.2021 року на рахунки належні ОСОБА_1 накладено арешт.

Судом встановлено, що згідно платіжної вимоги №63418548 від 13.05.2021 року платник ОСОБА_1 надіслав стягувачу приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. грошові кошти у сумі 282 028,40 грн. Призначення платежу: Примусове стягнення згідно виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області N? 2п-2780/09 від 09.06.2010 року про стягнення на користь юридичної особи з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження згідно постанови ВП N? 63418548, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В.

Судом встановлено, що згідно платіжної вимоги №63418548-1 від 05.09.2022 року платник ОСОБА_1 надіслав стягувачу приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. грошові кошти у сумі 281847,85 грн. Призначення платежу: стягнення на користь юридичної особи згідно виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №2п-2780/09 від 09.06.2010 року.

Судом встановлено, що згідно листа старшого державного виконавця відділу ДВС у місті Ужгороді Дерев`янко О.В. №4-78839/23 від 14.09.2023 року вбачається, що 20.05.2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2п-2780/09 від 09.06.2010 року, керуючись п.9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Згідно інформації з виконавчого провадження №22470950 вбачається, що на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа N? 2п-2780/09 виданого 09.06.2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 102685,80грн. Встановлено, що вказане виконавче провадження завершено 30.11.2011 року на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно інформації з виконавчого провадження №22471443 вбачається, що на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа N? 2п-2780/09 виданого 09.06.2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 1095,82 грн. Встановлено, що вказане виконавче провадження завершено 30.11.2011 року на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Судом встановлено, що згідно довідки АБ «УКРГАЗБАНК» №5-280/06/535/2023 від 05.07.2023 року станом на 30.06.2023 року заборгованість за договором №124/08 від 23.05.2008 року становить: строкова заборгованість за кредитом - 0,00 доларів США; строкові проценти - 0,00 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом - 8 687,49 доларів США; прострочені проценти - 22 283,80 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту призначена рішенням суду від 02.03.2010 року - 4 830,30 грн., пеня за несвоєчаснє повернення процентів призначена рішенням суду від 02.03.2010 року - 1 221,55 грн., пеня по простроченим процентам за період 09.12.2009-29.02.2020 - 35 511,05 доларів США. (1 298 589,39 грн. по курсу НБУ станом на 30.06.2023 року), пеня по простроченому тілу кредиту за період 09.12.2009-29.02.2020 - 38 081,54 доларів США. (1 392 588,61 грн. по курсу НБУ станом на 30.06.2023 року), штраф за не виконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки 4 080, 00 грн.

Судом встановлено, що згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 23.05.2008 по 30.06.2023 року, 29.03.2018 року було зараховано кошти, які надійшли від Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в сумі 86 368, 93 грн.

Судом встановлено, що згідно протоколу №319290 проведення електронних торгів вбачається, що торги відбулися 01.03.2018 року, найменування майна : іпотека, земельна ділянка, загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер №:01:001:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було продано за 98735,00 грн., переможець торгів: ОСОБА_6 . (а.с.111-112)

Судом встановлено, що 07.06.2018 року старшим державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гусєв О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №51203165 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". Зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 07.06.2021 року.

Судом встановлено, що 20.05.2020 року головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Грицищуком М.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52243644 з виконавчого листа №2п-2780/09 від 09.06.2010 року на підсттаві п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" у звязку з фактичним повним виконанням рішення згідно із виконавчим документом.

Судом встановлено, що 21.10.2020 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до приватного виконавця Лукеча О.В. з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2п-2780/09 виданого 09.06.2010 року Ужгородським міськрайонним судом.

Нормативно-правове регулювання:

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Позивач вважає свої зобов`язання за договором №124/08 від 23.05.2008 року, укладеним між ним та АТ «Укргазбанк» виконаними.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 обрав спосіб захисту шляхом визнання припиненим правовідносин та зобов`язань, що виникають зі вказаного кредитного договору.

Суд вважає що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Так, частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 з посиланням на те, що ним виконано виконавчий лист вважав, що належним його способом захисту від подальшого стягнення є саме пред`явлення позову у відповідності до статті 16 ЦК України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами 02.03.2010 року Ужгородським міськрайонним судом було ухвалено рішення на підставі якого 09.06.2010 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист №2п-2780/09.

В подальшому, 26.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63418548 на підставі виконавчого листа №2п-2780/09 виданого 09.06.2010 року, за яким з позивача проводиться стягнення.

Позивач у свою чергу вважає, що даний виконавчий лист виконано в повному обсязі, а тому правовідношення по кредитному договору має вважатись таким що припинено.

Суд констатує, що Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив, і відповідне провадження не було відкрите (пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

Зазначені висновки застосовані також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20), постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 482/2211/20 (провадження № 61-20622св21), від 1 лютого 2023 року у справі № 520/2160/16-ц (провадження № 61-7593св21). Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини (постанова від 25 вересня 2019 року, справа № 753/2187/17).

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.(пункт 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Як наголошувалось вище, у цій справі позивач звернувся з позовом про визнання припиненим правовідношення тта зобовязання по кредитному договору . Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Отже, можна зробити висновок про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору.

За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.

Окрім цього суд зазначає, що питання взаємовідносин між сторонами в рамках виконавчого провадження, в тій ситуації коли боржник вважає що його зобов`язання є виконаним мають розглядатись в порядку що передбачений Розділом VI ЦПК України "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

Суд звертає увагу, що статтею 432 ЦПК України унормовано, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 цієї статті, окрім іншого зазначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З врахуванням вказаного, з огляду на процесуальні взаємовідносини які мають місце між сторонами, суд вважає що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, так як він не захистить належним чином права позивача, зокрема таке рішення не буде підставою для визнання закриття виконавчого провадження та для припинення здійснення виконавчих дій, а до застосування підлягають норми Розділу VI ЦПК України "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача». Суд вважає, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України ,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,15, 16, 1044, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 82, 206,223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бухтоярова О.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання припиненим правовідношення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 );

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «МАНІТУ» ;

Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 (місце знаходження: АДРЕСА_3 ).

Дата складання повного тексту судового рішення - 23.01.2026 року .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца