Справа № 487/991/26
Провадження № 2-н/487/164/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 м.Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Притуляк І.О. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2026 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення на його користь з ОСОБА_2 , який є його батьком, у відповідності до положень ст. 200 СК України, аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, щомісячно.

В обґрунтування заяви зазначив, що він навчається у Миколаївському політехнічному фаховому коледжі, за спеціальністю «Програмна інженерія», на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. При цьому вважає, що батько має обов`язок по його утримання на період навчання та може надавати йому матеріальну допомогу оскільки офіційно працевлаштований, однак добровільно цього не робить.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до такого.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Зокрема, пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Пунктами 4, 5 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до вимог статті 161 ЦПК України така вимога, як стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в порядку наказного провадження не розглядається.

Згідно статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Судовий наказ видається про стягнення аліментів виключно на неповнолітніх дітей (частина 5 статті 183 СК України). При цьому стаття 183 СК України знаходиться у главі 15 СК України, статтею 180 СК України якої визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (стаття 201 СК України).

Тлумачення статті 201 СК України дозволяє стверджувати, що частина 5 статті 183 СК та частина 3 статті 184 СК України не поширюється на правовідносини між батьками та повнолітніми дітьми, які продовжують навчання.

Приписами статті 199 СК України передбачено, що вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, повинна розглядатися в порядку позовного провадження. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Більш того, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття та продовжують навчання (до досягнення 23-річного віку) і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Неможливість розгляду питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в порядку наказного провадження закріплено законодавчо, оскільки у даному випадку, підлягають доведеню наявність у батька (матері) матеріальної можливості надавати допомогу повнолітній дитині, що виключає безспірний характер правовідносин й унеможливлює видачу судового наказу для стягнення будь-якої суми.

З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_2 про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до ч. 2 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 161, 163, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її винесення

Суддя: І.О. Притуляк