КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/3496/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника Печерського ВДВС - Овсюк М. А.,

представника скаржника (АТ КБ «ПриватБанк) - адвоката Трембача О. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі Ільєвої Т. Г.

від 02 жовтня 2025 року

у цивільній справі № 757/7499/17-ц Печерського районного суду міста Києва

за скаргою представника боржника - Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» - адвоката Баранова Вадима Сергійовича

про визнання неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької А. С., скасування постанови від 29.04.2020 про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії,

стягувач - компанія LUMIL INVESTMENTS LLP

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року представник боржника - Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» - адвокат Баранова Вадима Сергійовича, звернувся до суду із скаргою про визнання неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької А. С., скасування постанови від 29.04.2020 про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що державним виконавцем було неправомірно відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі копії ухвали суду від 09.02.2017 замість належного виконавчого документа. Наголошував, що згідно зі статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з примусового виконання рішень, до виконання має пред`являтися виключно оригінал або дублікат виконавчого документа. Зокрема, Банк вказував, що прийнята виконавцем скан-копія ухвали не містить власноручного підпису судді та відбитку гербової печатки, що є прямим порушенням імперативних вимог до форми та реквізитів документа. Боржник звертав увагу суду на те, що стаття 157 ЦПК України передбачає направлення для виконання саме примірника ухвали про забезпечення позову, а не її ксерокопії. Зазначена копія була засвідчена з порушенням встановленого порядку, оскільки не містила обов`язкових даних про посаду особи та дату засвідчення, визначених Інструкцією з діловодства в судах.

Також, Банк стверджував про порушення державним виконавцем статті 40 Закону, яка забороняє повторне розпочаття виконавчого провадження, щодо якого вже винесено постанову про його закінчення. Скаржник зауважував, що ця ж ухвала суду раніше перебувала на виконанні у межах ВП № 60201912, яке було закінчено 22.04.2020 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону. В автоматизованій системі виконавчого провадження стан попереднього провадження зафіксований як «Виконаний», що виключало правову можливість відкриття нового провадження за цим самим документом. Банк підкреслював, що закон не передбачає повторного пред`явлення виконавчого документа, виконання якого припинено у зв`язку з надісланням документа до суду. Вважав, що використання копії замість оригіналу позбавило виконавця можливості перевірити обсяг вже фактично здійсненого виконання та дотримання строків пред`явлення, а виконавець мав повернути неналежний документ стягувачу протягом трьох робочих днів без прийняття до виконання, чого зроблено не було. На думку Банку, державний виконавець діяв всупереч принципу законності та знехтував засадами судового контролю за виконанням рішень. Наголошував, що спеціальний порядок видачі дублікатів документів спрямований саме на недопущення подвійного примусового виконання та зловживань у виконавчому процесі. Формальне засвідчення копії судового рішення канцелярією суду не може підміняти собою процесуальну дію з видачі виконавчого документа. Відтак, Банк просив суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької А. С. з відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц;

- скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької А. С. від 29.04.2020 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц;

- зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицьку А. С. повернути копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

- зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 до набрання законної сили ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької А. С. щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц. Скасовано постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької А. С. від 29.04.2020 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц. В іншій частині вимог - відмовлено.

Апелянт (Печерський ВДВС) вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи. Скаржник зазначає, що суд розглянув справу без належного повідомлення органу державної виконавчої служби про час та місце засідання та не надіслав копію ухвали про відкриття провадження, чим позбавив Відділ можливості подати відзив та реалізувати право на захист, що є порушенням статей 12, 13, 178, 211 ЦПК України. Апелянт не погоджується з висновком суду про незаконність прийняття до виконання копії ухвали про забезпечення позову, стверджуючи, що відповідно до Інструкції з діловодства, копія судового рішення, засвідчена гербовою печаткою та підписом судді, є належним виконавчим документом згідно зі ст. 157 ЦПК України.

Щодо застосування статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», апелянт наголошує, що ця норма регулює наслідки закінчення провадження, а не порядок відкриття нового, тому посилання суду на неможливість повторного відкриття є помилковим. Виконавець звертає увагу на те, що стягувачем було подано заяву з урахуванням ухвали суду про роз`яснення рішення від 25.02.2020, що, на думку апелянта, свідчить про зміну обставин і відсутність тотожності з попереднім виконавчим провадженням. Апелянт також стверджує, що на момент відкриття провадження діяв виключно в межах повноважень та на підставі чинного виконавчого документа, а подальше скасування ухвали суду не робить дії виконавця неправомірними ретроспективно.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» (боржник) заперечує проти доводів апелянта та вважає ухвалу суду першої інстанції законною. Банк наголошує, що державний виконавець порушив імперативні вимоги статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень, прийнявши до виконання копію (скан-копію) ухвали замість оригіналу або дубліката, при цьому документ не містив «живого» підпису уповноваженої особи. Вказує на порушення статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки попереднє виконавче провадження (ВП № 60201912) за тим самим виконавчим документом було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону, а постанова про закінчення є чинною та не скасованою, що унеможливлює відкриття провадження знову. Банк звертає увагу, що «роз`яснення» судового рішення не створює нового виконавчого документа, а лише тлумачить існуючий, тому посилання апелянта на нові обставини є безпідставним. Також зазначає, що державний виконавець був обізнаний про факт завершення попереднього провадження, оскільки обидва провадження перебували у провадженні тієї ж посадової особи. Позивач стверджує, що посилання апелянта на судову практику у справі № 757/7499/17-ц щодо інших епізодів є нерелевантним до предмета даного спору.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Печерського ВДВС підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів. Представник АТ КБ «ПриватБанк» (боржника) проти задоволення скарги заперечив з підстав наведених у відзиві.

Стягувач - компанія LUMIL INVESTMENTS LLP - повідомлений про час та місце розгляду справи через представника - адвоката Борух В. А. засобами Електронного суду, у судове засідання не прибув.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників Печерського ВДВС та АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець діяв неправомірно, відкривши виконавче провадження на підставі документа, який не відповідає вимогам закону. Встановивши, що в автоматизованій системі виконавчого провадження міститься скан-копія ухвали суду («img...pdf»), яка не є оригіналом або дублікатом та не містить належних реквізитів виконавчого документа (підпису та печатки у розумінні ст. 4 Закону), суд дійшов висновку про порушення виконавцем обов`язку повернути такий документ стягувачу без прийняття до виконання. Суд також встановив факт порушення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки попереднє виконавче провадження з виконання тієї ж ухвали суду було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону, і постанова про закінчення не була скасована. Суд зазначив, що повторне відкриття провадження за тим самим документом, виконання якого завершено у визначений законом спосіб, є неприпустимим. Додатково суд взяв до уваги, що на момент розгляду скарги ухвала про забезпечення позову, яка була підставою для відкриття провадження, вже скасована Верховним Судом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності суб`єкта оскарження (державного виконавця) та інших учасників провадження, не повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 450 ЦПК України скарга на дії державного виконавця розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Ця норма є імперативною і спрямована на забезпечення принципу змагальності та права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена 02 жовтня 2025 року. При цьому суд першої інстанції не повідомив про розгляд справи суб`єкта оскарження - Печерський РВДВС. Докази повідомлення в матеріалах відсутні, на що обґрунтовано звертає увагу апелянт.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

З огляду на викладене, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року підлягає скасуванню.

З метою усунення процесуальних недоліків Київським апеляційним судом здійснено належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, стягувача - компанії LUMIL INVESTMENTS LLP.

Оцінюючи по суті доводи скарги АТ КБ «ПриватБанк» та заперечення Печерського РВДВС, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість скарги Банку з огляду на наступне.

Встановлено, що 29.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі копії (фотокопії) ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2017.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що засвідчена судом копія ухвали про забезпечення позову є належним виконавчим документом з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на квітень 2020 року) (далі Закон) виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою та скріплюється гербовою печаткою, що передбачає подання саме оригіналу документа. Пункт 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень (у відповідній редакції) імперативно встановлює, що заява про примусове виконання подається разом із оригіналом або дублікатом виконавчого документа.

Подання скан-копії чи фотокопії, що зафіксовано в АСВП, свідчить про невідповідність документа вимогам закону, що згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону зобов`язувало виконавця повернути його стягувачу протягом трьох робочих днів без прийняття до виконання.

Колегія суддів наголошує на порушенні виконавцем приписів статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.

Судом встановлено, що виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2017 вже здійснювалося у межах ВП № 60201912, яке було закінчено 22.04.2020 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону. Оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження № 60201912 не була скасована, відкриття 29.04.2020 нового провадження за тим самим документом є прямим порушенням закону. При цьому доводи апелянта про необізнаність із фактом закінчення попереднього провадження спростовуються пунктом 14 розділу ІІІ Інструкції, який зобов`язує виконавця перевіряти наявність або відсутність іншого провадження щодо того самого боржника за даними АСВП безпосередньо при відкритті провадження.

Твердження апелянта про те, що додання стягувачем ухвали про роз`яснення рішення суду від 25.02.2020 створює нові підстави для відкриття провадження, є юридично безпідставними. Роз`яснення судового рішення згідно зі статтею 271 ЦПК України не змінює його суті, не створює нового зобов`язання та не перетворює ухвалу про роз`яснення на самостійний виконавчий документ. Правовий механізм продовження виконання рішення після його закінчення передбачений статтею 41 Закону виключно шляхом відновлення провадження у разі скасування постанови про закінчення, а не через повторне відкриття нового провадження. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 червня 2025 року у справі № 642/8191/19, де зазначено, що наявність чинної постанови про закінчення виконавчого провадження унеможливлює відкриття нового провадження за тим самим документом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець Левицька А.С., відкриваючи 29 квітня 2020 року виконавче провадження № НОМЕР_1, діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законом.

Дії виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 є неправомірними, а постанова про відкриття виконавчого провадження, винесена з порушенням ст. 4 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає скасуванню.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржувало ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти вимог, колегія суддів, дотримуючись меж апеляційного розгляду та принципу недопустимості погіршення становища апелянта, задовольняє скаргу боржника частково у тому ж обсязі, що був визначений місцевим судом.

Таким чином, апеляційна скарга Печерського РВДВС підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню із постановлення нового судового рішення про часткове задоволення скарги боржника АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької Алли Сергіївни задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької Алли Сергіївни щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2017 про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц.

Скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицької Алли Сергіївни від 29 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов