Провадження № 2/161/1579/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість у розмірі 20 125.00 грн та судові витрати.

Свій позов обґрунтовує тим, що 07.12.2023 між ТОВ «Аванс кредит»та ОСОБА_1 укладено договір № 11653-12/2023, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит, проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином.

29.05.2024 було укладено договір №29052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит»відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором № 11653-12/2023. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс»наділено правом вимоги до відповідача за договором № 11653-12/2023.

В порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносив необхідні платежі.

Заборгованість ОСОБА_1 за договором № 11653-12/2023 від 07.12.2023 року становить 20 125 гривень, з них: 7000,00 гривень - тіло кредиту, 13 125,00 гривень - проценти за користування кредитом.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.82).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2025 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 11653-12/2023 від 07.12.2023 року, яка становить 20 125 гривень, та судові витрати по справі, а саме: 2 422,40 гривень судового збору та 13 000 гривень витрат на правничу допомогу (а.с. 92-95).

Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 22 жовтня 2025 року у цивільній справі 161/16841/25 скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 123-124).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати без участі представника ТОВ «Факторинг Партнерс» (а.с.6).

В судове засідання відповідач та його представник не з`явились. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи по суті проводити без сторони відповідача (а.с.135).

12 січня 2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої, останній просить відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» повністю, оскільки, згідно наказу від 12.03.2024р. по в/ч НОМЕР_1 відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, тому відсотки, на його думку, нараховані з порушення вимог Закону (а.с. 133-135).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 07.12.2023 між ТОВ «Аванс кредит»та ОСОБА_1 , укладено договір про надання фінансового кредиту № 11653-12/2023 (а.с.20-24), в якому погодили такі основні умови кредитування:

- сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000 гривень (п. 1.1, а.с. 20);

- кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 07.12.2023 року. Наданий кредит клієнт зобов`язується погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 04.04.2024 (п. 1.2, а.с. 20);

- процентна ставка становить 2,50 % в день за застосовується в межах строку кредитування вказаного в п.1.2 цього договору (п. 1.4.1 а.с.20);

04.07.2024 року ТОВ «Аванс кредит» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7000 грн. (а.с. 14).

29.05.2024 було укладено договір №29052024 відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит»відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором № 11653-12/2023 від 07.12.2023 (а.с.26-30).

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс»наділено правом вимоги до відповідача за договором № 11653-12/2023 від 07.12.2023.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором № 11653-12/2023 від 07.12.2023 становить 20 125 гривень, з них: 7000 гривень - тіло кредиту, 13 125 гривень - проценти за користування кредитом (а.с. 17-19).

Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є підставними та підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке.

Зі змісту договору вбачається, що датою повернення кредиту є 04.04.2024 року (договір укладено на 120 днів). Процентна ставка складає 2,5% за один день користування коштами (а.с.20).

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжує діяти по теперішній час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем, проходить службу з 12.03.2024 року по даний час (згідно витягу із наказу від 12.03.2024 року (а.с. 137).

Отже, з 12.03.2024 року по 04.04.2024 року відповідач був військовослужбовцем.

Частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Вказане право відповідач набув згідно з Законом. Закон не обумовлював набуття права необхідністю повідомити кредитну установу про його наявність. За таких обставин відповідачу достатньо заявити кредитній установі чи її правонаступнику про наявне у нього право не сплачувати відсотки і бажання цим правом скористатися і проценти з нього не можуть бути стягнуті. Відповідач про це заявив позивачу і суду, проценти з нього за період з 12.03.2024 року по 04.04.2024 року (перебування відповідача на військовій службі) не можуть бути стягнуті.

Відтак, нарахування відповідачу, як військовослужбовцю, відсотків за період з 12.03.2024 року по 04.04.2024 року, є безпідставним.

Покладення на відповідача обов`язку сплатити нараховані відсотки за кредитним договором в цей період буде суперечити принципу справедливості, а також меті пільги, встановленої ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд установив, що сума процентів за кредитним договором, яка підлягає до стягнення, становить 6300,00 гривень, в межах процентів, нарахованих банком, згідно кредитного договору, до 11.03.2024 року включно.

Такий розмір процентів відповідає і узгоджується з графіком розрахунків та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, які містяться в додатку до Кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору підлягають частковому задоволенню на суму: 13 300 гривень, з них 7 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 6 300 гривень - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем були заявлені витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Судом встановлено, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, копію прайс -листа АО «Лігал Ассістанс» затвердженого Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 року, заявку про надання юридичної допомоги № 196 від 01.07.2025 року в якій зазначено вартість послуг 13 000 гривень, а саме надання усної консультації 2 годин - 4 000 гривень, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години -9 000 гривень, витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року в якому зазначено вартість послуг 13 000 гривень, а саме надання усної консультації 2 години - 4 000 гривень, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години -9 000 гривень.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише позовної заяви в справі, яка є нескладною, а навпаки - типовою справою, що виникає у відносинах стягнення кредитної заборгованості, та заперечень на заяву відповідача про перегляд заочного рішення, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судових засідань. Обсяг наданих адвокатом послуг не є великим. В зв`язку з таким, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс», суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідача 4000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 600,90 гривень (13 300 гривень х 2422,40 гривень/ 20 125 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором- задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 11653-12/2023 від 07.12.2023 року, яка становить 13 300 (тринадцять тисяч триста) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати по справі, а саме: 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень 90 копійок - судового збору, та 4 000,00 (чотири тисячі) гривень - витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 20 січня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова