РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1095/25

Номер провадження 2/495/807/2026

15 січня 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Перший Український міжнародний банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 104 923,26 гривень, а також суму судових витрат.

Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач вказує, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори:

1. 13.12.2019 кредитний договір № 001, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 39 400,00 грн.;

2. 24.12.2021 кредитний договір № , за яким Позичальнику кредит у сумі 30 000,00 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2024 склала:

1) по кредитному договору від 13.12.2019 № 001 - 60 359,68 грн., з яких: 39 400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 20 959,68 грн. - заборгованість процентами; 0,00 грн. - заборгованість за комісією;

2) по кредитному договору від 24.12.2021 № - 44563,58 грн., з яких: 29 157,25 грн. - заборгованість за кредитом; 7,83 грн. - заборгованість процентами; 15 398,50 грн. - заборгованість за комісією.

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.12.2024 склала 104 923,26 гривень.

Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не булла.

Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 001 від 13.12.2019, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua.

А тому позивач наполягає на правомірності позовних вимог до відповідача по стягненню комісії, що є законним і відповідає чинному законодавству, і прошу суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості з відповідача в повному обсязі.

Стислий виклад позиції відповідача

У поданому до суду відзиві відповідач вказує, що вказаний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

13.12.2019 між відповідачем та АТ «ПУМБ» була складена Заява № 001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким відповідачу видано кредит на суму 10 000,00 грн. (кредитний ліміт 11 000,00грн), реальна річна % ставка 47,88% на суму 2577,58 грн., загальна вартість кредиту 12577,58 грн., із строком кредитування 12 місяців, тобто до 13.12.2020 року - ця інформація надана у Паспорті споживчого кредиту.

Цей кредит № 001 від 13.12.2019 був відповідачем повністю виплачений 26.10.2020, як за тіло кредиту так і проценти, це підтверджується наданим розрахунком заборгованості від позивача.

Таким чином зобов`язання відповідача по кредиту № 001 від 13.12.2019 виконані у повному обсязі .

Термін закінчення кредитного договору - 13.12.2020 і продовженню не підлягав.

Позивач АТ «ПУМБ» стверджує, що станом на 01.12.2024 заборгованість відповідача склала по кредитному договору від 13.12.2019 № 001 - 60 359,68 грн., з яких 39 400 грн. - заборгованість за кредитом, і 20 959,68 грн. - заборгованість процентами.

Тобто, позивач АТ «ПУМБ » самостійно продовжив термін дії кредитного договору від 13.12.2019 (який закінчився 13.12.2020) без відома відповідача, що неприпустимо, оскільки це не передбачено цим договором. Позивач на розгляд суду надав Довідку про збільшення кредитного ліміту по договору № 001 від 13.12.2019 з 11000,00 грн. до 39 400,00 грн.

Однак, як зазначає відповідач, це не означає, що вона була з цим згодна і що вона отримала кредитні кошти в умі 39 400,00 грн. Позивач не надав суду ніяких доказів переказу цих коштів на кредитну картку, ніяких інших кредитних договорів і заяв.

Крім того відповідач висловлює свою незгоду з розрахунком заборгованості станом на 01.12.2024, особливо процента ставка в розмірі 20 595,68 грн., яка ніде не зафіксована і не обговорювалась.

Також зазначає, що плата за комісійну винагороду була заборонена ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні закону є нікчемною.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою суду від 24.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.03.2025 від відповідача надійшов відзив, зміст якого викладено в описовій частині.

15.04.2025 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 23.04.2025 клопотання про витребування доказів було задоволено та витребувано у Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» оригінали документів, а саме: - заяву від 24.12.2021 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №; - заяву від 13.12.2020 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на продовження договору №001; - виписки з бухгалтерського обліку про погашення кредиту в розмірі 12 577 грн. 58 коп. за період з 13.12.2019 року по 30.11.2020 року за заявою від 13.12.2019 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №001 та закриття рахунку; - виписки з бухгалтерського обліку за період з 30.11.2020 року по 28.05.2020 року використання кредитних коштів ОСОБА_2 за таблицею (у межах цієї позовної заяви).

15.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» по результату розгляду відзиву Курамшиної Асі Віталіївни надає відповідь на відзив на позовну заяву з метою обґрунтування власної позиції з приводу доводів Відповідача, викладених у відзиві.

Банк не погоджується з викладеними у відзиві доводами.

Щодо правовідносин між Банком і Відповідачем: Відповідач звернулася до Банка з метою отримання кредитів. Підтвердженням надання Відповідачу кредитів є:

- Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 001 від 13.12.2019 (надалі - Заява-1), яка була підписана Відповідачем;

- Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № від 24.12.2021 (надалі - Заява-2), яка була підписана Відповідачем.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання - надав Відповідачу кредитні кошти. Відповідач погодилася із запропонованими умовами кредитування та фактично отримав кредитні кошти на умовах Заяви-1, Заяви-2.

Відносно доводів відповідача за заявою-1. Протягом дії Заяви-1 кредитний ліміт за Заявою-1 збільшувався. Хронологія збільшення кредитного ліміту з розбивкою на дати, суми, періоди зазначена у вищевказаній Довідці.

У Заяві-1 передбачено: - Клієнт (Відповідач), підписанням цієї Заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом - ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування; - Відповідач ознайомлена із ДКБО та цілком згодна з ним;- всі умови ДКБО Відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (розділ Заяви «Підтвердження та запевнення»).

Відповідач звернулася до Банку для отримання кредиту. Банк, керуючись ст. 633 ЦК України запропонував Відповідачу взаємодію на умовах договір, який складається із публічної частини (ДКБО) та індивідуальної частини (Заяви-1). Підписанням Заяви-1 Відповідач підтвердила, що погоджується із взаємодією на умовах ДКБО.

Відносно правомірності збільшення кредитного ліміту за Заявою-1 позивач зазначає, що при прийнятті рішення про встановлення Кредитного ліміту Банк керується внутрішніми нормативними документами Банку та законодавством України.

Приєднання Клієнта до Публічної пропозиції Банку на укладення цього Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого та повідомленого Клієнту шляхом надіслання SMS-повідомленням Клієнта. на Номер мобільного телефону.

Таким чином, відповідно до п. 4.2.4. ДКБО, Відповідач, приєднавшись до ДКБО надала згоду щодо зміни Кредитного ліміту, встановленого та повідомленого Клієнту шляхом надіслання SMS-повідомленням на Номер мобільного телефону Клієнта. Протягом дії кредитного договору Відповідач не надавала заперечень Банку, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувалася карткою після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується Випискою з особового рахунку. Окрім того, ні на момент укладення кредитного договору, ні протягом строку його дії, Відповідач не звертався до Банку про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору (ДКБО, Заяви), тим самим надала згоду на умови кредитування.

Відносно доказів отримання Відповідачем кредиту та користування кредитом. Факт отримання Відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами - Заявами, розрахунками заборгованості, виписками з особового рахунку Відповідача.

Таким чином: - кредитування Відповідача за Заявою-1 відбувалося на умовах овердрафту, що передбачає: надання кредитних коштів в межах Кредитного ліміту для здійснення платіжних операцій понад залишок власних коштів Клієнта на Картковому рахунку. Обслуговування Карткового рахунку, за яким встановлено Овердрафт, здійснюється за Дебетно-кредитною схемою; - всі зарахування Відповідача в якості погашення заборгованості по овердрафту були Банком враховані.

Відносно Заяви-2 - докази надання кредитних коштів (споживчий кредит, який надавався одним платежем) підтверджені платіжною інструкцією та Випискою за Заявою-2.

Щодо процентів за Заявою-1. Відповідач була обізнана у тому, що грошові кошти надаються їй як кредитні і за користування кредитними коштами сплачуються проценти, тобто, Відповідач, підписавши Заяву підтвердив згоду з усіма умовами договору, у тому числі з розміром процентів. Також Відповідач підтвердила у Заяві-1, що всі умови кредитування їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Відповідач не висловлювала своїх заперечень проти того, що Банк надав їй кредит на підставі Заяви-й. Також Відповідач не вказувала на те, що відмовилася від отримання кредиту, або що з боку Банку, як кредитора були порушення.

Відносно невірного розміру заборгованості, про що зазначає Відповідач у відзиві. Банк не погоджується з доводами Відповідача. Докази існування кредитної заборгованості у розмірі, який зазначений у позовній заяві Банком був наданий - це розрахунки заборгованості, заяви, банківські виписки. Відповідач не довела факт погашення заборгованості. Відповідач не довела також, що Банком невірно здійснені розрахунки заборгованості. Такими доказами, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), які не були надані Надані Банком до позовної заяви розрахунки заборгованості містя інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Відповідач на власний розсуд вирішувала - чи використовувати наданий їй кредитний ліміт чи утриматися від його використання. Ключовим моментом є власне дії Відповідача з ініціювання платіжної операції за рахунок не власних коштів, а за рахунок кредитних коштів, що становить операцію з кредитування рахунку (овердрафт), чим фактично Відповідач акцептувала пропозицію Банку з кредитування рахунку в обсязі та в межах кредитного ліміту.

Випискою з особового рахунку Відповідача підтверджено, що Відповідач активно користувалася рахунком та кредитними коштами: здійснювала операції покупки через POS-термінал, отримувала готівку через банкомат, здійснював часткове погашення заборгованості, переказував кошти, що підтверджує факт укладення та дії кредитного договору. Розмір заборгованості підтверджений Розрахунком заборгованості, який є належним доказом.

Отже, заборгованість Відповідача на даний час існує, обліковується на балансових рахунках, так і у системі обліку прострочених кредитів, зобов`язання Відповідача перед Банком не припинені.

ЗАЯВА-2. Відносно комісії: 10.06.2017 набрав чинності Закон України від 15.11.2016 № 1734-VІІ «Про споживче кредитування». Кредитні договори укладені між Банком і Відповідачем у 2020 році. На момент укладення договору вже діяв Закон України «Про споживче кредитування». Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування.

У пункті третьому частини 3 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічна норма приведена і у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається суд першої інстанції, але з іншим текстом цієї норми. Закон України «Про споживче кредитування» на відміну від Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця. Пунктом 4 частини 1 статті 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться: витрати споживача, включаючи комісії проценти за користування кредитом, та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця , пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином: - умова про комісію була узгоджена між Банком і Відповідачем, що підтверджується згодою Відповідача; - підписавши кредитний договір (Заяву-2), Паспорт споживчого кредиту, Відповідач погодилася на умови кредитування; - Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення комісії.

Відносно ДКБО за Заявою-2. У Заяві, яка підписана Відповідачем передбачено: - Клієнт (Відповідач), підписанням цієї Заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування; - Відповідач ознайомлена із ДКБО та цілком згодна з ним; - всі умови ДКБО Відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, позивач зазначає, що банк, дотримуючись Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, не нараховував Відповідачу штрафні санкції.

04.06.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, якими просила:

- прийняти додаткові пояснення відповідача ОСОБА_1 та долучити до матеріалів справи;

- ухвалити кредитну заборгованість за Заявою № від 24.12.2021 ОСОБА_1 перед Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк» у розмірі 28267,83 грн.

- ухвалити кредитну заборгованість ОСОБА_1 перед Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк» за додатковими коштами видані банком з 09.12.2020 по 01.12.2024 за межами кредитного договору № 001 від 13.12.2019 у розмірі 21222,60грн..

05.06.2025 від ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській область надійшла адресна довідка.

12.06.2025 від представника позивача надійшла заява, якою просив відкласти розгляд справи.

09.09.2025 від представника позивача надійшла заява, якою просив відкласти розгляд справи.

09.10.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (на виконання ухвали суду від 23.04.2025).

06.11.2025 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 06.11.2025 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено: витребувано у Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»: заяву від 13.12.2020 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та продовження договору за № 001 від 13.12.2019; інформацію про всі надходження кредитних коштів за Договором ккомплексного банківського обслуговування фізичних осіб за № 001 від 13.12.2019 по 01.12.2024.

22.12.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

13.01.2026 від відповідача надійшло клопотання.

Підстави розгляду справи за відсутності сторін

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням поданого нею клопотання від 13.01.2026.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 13.12.2019 ОСОБА_1 звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 001, яка була підписана ОСОБА_1 з метою отримання кредиту у сумі 11 000,00 грн., згідно якого відповідачу видано кредитну картку з встановленим лімітом 11 000,00 грн., який в подальшому було збільшено до 39 400,00 грн., що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту.

Заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 001 узгоджена з ОСОБА_1 та містить суттєві умови кредитного договору, а саме: суму кредитного ліміту 11 000,00 грн., відсоткову ставку 47,88 %, орієнтовну вартість кредиту 12 577,58 грн., порядок та термін оплати заборгованості.

У Заяві, яка підписана відповідачем, ОСОБА_1 , зазначено, що Позичальник беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку).

Також матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту від 13.12.2019 з інформацією, яка була надана споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Вищезазначені документи, містять особистий підпис ОСОБА_1 та підпис уповноваженої особи кредитодавця. Таким чином, позивачем доведено факт укладення договору № 001 від 13.12.2019.

Згідно з розрахунком заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 01.12.2024 за кредитним договором № 001 від 13.12.2019 ОСОБА_1 має заборгованість в загальному розмірі 60 359,68 грн., з яких: 39 400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 20 959,68 грн. - заборгованість процентами; 0,00 грн. - заборгованість за комісією.

Крім того, 24.12.2021 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № (кредитний договір), згідно якого відповідачу видано кредит у сумі 30 000,00 грн.

Зі змісту заяви № про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається, що відповідач просить надати споживчий кредит у розмірі 30 000,00 грн., строком на 36 місяців, та сторонами досягнуто згоди про розмір процентної ставки у розмірі 0,01 % річних та розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 %.

Як вбачається з матеріалів справи АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, що підтверджується платіжною інструкцією № TR.54783710.48997.25528 від 24.12.2021.

Відповідно до заяви № про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 24.12.2021, відповідач погодився з умовами заяви, про що свідчить наявність її електронного підпису в ній, визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії.

Згідно з розрахунком заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 01.12.2021 за кредитним договором № від 24.12.2021 ОСОБА_1 має заборгованість в загальному розмірі 44 563,58 грн., з яких: 29 157,25 грн. - заборгованість за кредитом; 7,83 грн. - заборгованість процентами; 15 398,50 грн. - заборгованість за комісією.

Таким чином, шляхом підписання заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 001 від 13.12.2019 та № від 24.12.2021, між АТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори, позивач умови кредитних договорів виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит.

Відповідно до змісту виписки з особового рахунку ОСОБА_1 активно користувалася кредитною карткою та використовувала кредитні кошти (знімала кошти через банкомат та розраховувався через РОS термінал), а також частково погашала заборгованість.

Позивачем АТ «ПУМБ» за вих. № КНО-44.2.2/722 від 02.12.2024 ОСОБА_1 направлено письмову вимогу (повідомлення) щодо виконання зобов`язань за кредитним договором № 001 та кредитним договором № .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також згідно положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електроннукомерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову та висновки суду

На підставі ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно із положеннями ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Аналіз указаних вище норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_1 шляхом підписання заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № від 24.12.2021 та № 01 від 13.12.2019 укладено договори комплексного банківського обслуговування, у рамках яких банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку та шляхом перерахування грошових коштів.

Позивач умови кредитних договорів виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит.

Відповідач, ОСОБА_1 , належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договорами строки погашення заборгованості за кредитними договорами не здійснювала, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 01.12.2024, яка в загальному розмірі становить 104 923,26 гривень та складається з:

1) по кредитному договору № від 24.12.2021 у розмірі 44 563,58 грн., з яких: 29 157,25 грн. - заборгованість за кредитом; 7,83 грн. - заборгованість по процентам; 15 398,50 грн. - заборгованість за комісією;

2) по кредитному договору № 001 від 13.12.2019 у розмірі 60 359,68 грн., з яких: 39 400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 20 959,68 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за комісією.

Відповідно до змісту виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , остання активно користувалася кредитною карткою та використовувала кредитні кошти (знімала кошти через банкомат та розраховувався через РОS термінал), а також частково погашала заборгованість.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

П. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так і суми сплачених щомісячних процентів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту за договором № від 24.12.2021, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) та процентів, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією за обслуговування кредиту.

Щодо стягнення вказаної комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № від 24.12.2021, суд зазначає наступне.

В пункті 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено, що Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів (а.с. 36).

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов договору № від 24.12.2021 позивачем нарахована комісія у сумі 15 398,50 грн.

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Встановлено, що до загального розміру кредиту включено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %.

При цьому, заява № та паспорт споживчого кредитування не містять відомостей щодо переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг тощо) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

З огляду на вказане, враховуючи, що банком не надано доказів на підтвердження наявності та переліку таких послуг, в тому числі й підтвердження погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, відповідно положення заяви № про приєднання до ДКБО щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 по справі № 204/224/21.

Зважаючи на вищевикладене в своїй сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 15 398,50 грн. не підлягають задоволенню.

І доводи відповідача в цій частині є такими, що заслуговують на увагу.

В той же час встановлено, що суму грошових коштів в розмірі 897,00 грн. зарахована позивачем на погашення заборгованості в частині договору, що є нікчемним, тобто на погашення нарахованої банком комісії.

Отже, оскільки сплачені відповідачем кошти зараховані позивачем на погашення заборгованості в частині договору, що є нікчемним, - наявні підстави для зарахування сплачених відповідачем грошових коштів в сумі 897,00 грн. в погашення заборгованості за тілом кредиту.

З урахуванням погашеної в суми за комісією в розмірі 897,00 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № від 24.12.2021 в розмірі 28 268,08 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає стягненню заборгованість, яка в загальному розмірі становить 88 627,76 гривень та складається з:

1) по кредитному договору № від 24.12.2021 у розмірі 28 268,08 грн., з яких: 28 260,25 грн. - заборгованість за кредитом; 7,83 грн. - заборгованість по процентам; 0,00 грн. - заборгованість за комісією;

2) по кредитному договору № 001 від 13.12.2019 у розмірі 60 359,68 грн., з яких: 39 400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 20 959,68 грн. - заборгованість процентами; 0,00 грн. - заборгованість за комісією.

Доводи відповідача стосовно того, що збільшення кредитного ліміту здійснювалося банком без згоди позичальника, жодні смс-повідомлення з інформацією про збільшення кредитного ліміту не отримувала, про що відсутні докази на підтвердження тверджень позивача, суд вважає не слушними з огляду на наступне.

Згідно з п. 4.3.6.4 Розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Так, відповідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 001 від 13.12.2019, боржника ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , кредитний ліміт востаннє було збільшено до 39 400,00 грн. 13.12.2021.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем сума кредитного ліміту збільшена правомірно відповідно до умов договору.

Суду не надано належних доказів незгоди відповідачки зі зміненими розмірами кредитного ліміту та її звернень до позивача з відповідними заявами, а тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що строк кредитування становить 12 місяців, а нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неправомірним.

Відсутність доказів того, що відповідача було проінформовано про збільшення кредитного ліміту не є підставою для відмови в задоволенні позову, бо як вбачається із наданої виписки по рахунку, відповідач продовжувала користуватись наданими грошовими коштами понад попередньо встановлений кредитний ліміт 11 000,00 грн., про свою незгоду зі зміною кредитного ліміту не повідомляла.

Окремо суд зазначає, що за умови невикористання відповідачем кредитних коштів, збільшення кредитного ліміту не могло вплинути на розмір заборгованості та, відповідно, не порушувало б права позивача.

Щодо доводів про те, що зобов`язання відповідача по кредитному договору № 01 від 13.12.2019 виконані у повному обсязі, а термін кредитного договору - 13.12.2020, продовженню не підлягав - спростовуються матеріалами справи та умовами кредитного договору, на які погодився відповідач при його підписанні, зокрема, у паспорті споживчого кредиту у графі строк кредитування вказано: 12 місяців, зі спливом строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін.

Усі інші аргументи відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

На підставі вищевикладеного, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Що стосується питання розподілу судових витрат суд вирішив, що так як позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно з ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги були заявлені позивачем на суму 104 923,26 грн., а задоволено на суму 88 627,76 грн. (84,47 %) то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в сумі 2 046,20 грн. (2 422,40 грн. х 84,47 % / 100 = 2 046,20 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість у загальному розмірі 88 627,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 046,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (, адреса: вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ).

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 20.01.2026.

Суддя Юлія ШЕВЧУК