УХВАЛА

10 лютого 2026 року

місто Київ

справа № 336/10861/25

провадження № 61-829ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року у складі колегії суддів Подліянової Г. С., Кухаря С.В., Онищенка Е.А. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Заяву мотивував тим, що вказане нерухоме майно належить йому на підставі свідоцтва про право особистої власності від 24 квітня 1996 року, виданого Мелітопольською районною державною адміністрацією та записаного в книгу № 34 за реєстровим № 991. За технічним паспортом, виготовленим 14 березня 1996 року, будинок має загальну площу 66,3 м? та жилу - 43,4 м?.

3. Втім, відомості про право власності на будинок не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки на час набуття ним права власності цього реєстру ще не існувало, а оформлення відбулося відповідно до законодавства, що діяло на той момент.

4. Зазначав, що встановлення факту належності йому на праві власності житлового будинку має юридичне значення і впливає на його права і законні інтереси, зокрема, на можливість впорядкування документів на право власності згідно чинного законодавства з метою отримання в майбутньому компенсації за зруйноване внаслідок збройної агресії рф житло.

5. Вказував, що оскільки відомості про речові права на будинок відсутні у відповідному державному реєстрі, він звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, яким 29 вересня 2025 року прийнято рішення № 81069395 про відмову в проведенні реєстраційних дій.

6. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до 01 січня 2013 року. Також державним реєстратором зазначено, що ним був здійснений запит до БТІ, однак у встановлений 30-денний строк інформацію щодо зареєстрованих прав, необхідну для такої реєстрації, ним не отримано.

7. Посилався на те, що тимчасова окупація росією Терпіннівської сільської територіальної громади Мелітопольського району, в межах якої розташований належний йому будинок, виключає можливість підтвердження реєстрації права власності на його будинок шляхом надіслання запиту до Бюро технічної інвентаризації, в зв`язку із чим він не має іншого шляху для встановлення відповідного юридичного факту, крім як звернення до суду з цієї заявою.

Короткий зміст судових рішень у справі

8. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 10 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

9. Судові рішення мотивовані тим, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, а встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

10. Суди зазначили, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду з цією заявою є те, що наявні в нього документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. З огляду на те що йдеться про правовідносини, що стосуються права власності та повноважень власника, суди зробили висновок, що закон, який регулює спірні правовідносини, є не процесуальним, а матеріальним.

11. Зауважили, що якщо особа, яка є власником / володільцем нерухомого майна, набутого раніше на законних підставах, оригінали правовстановлюючих документів на яке було втрачено або таке право не визнається іншою особою, має право на захист свого порушеного права в порядку позовного провадження відповідно до статті 392 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини. Водночас факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження

Доводи та вимоги особи, яка подала касаційну скаргу

12. У січні 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

13. Касаційну скаргу мотивує тим, що суди неправильно послалися на приписи статті 392 ЦК України як на норму, яка регулює спірні правовідносини, оскільки він не просив визнати за ним право власності на будинок, яке йому і так належить. Натомість він просив встановити факт належності на праві власності житлового будинку, оскільки будь яким іншим шляхом цей факт він підтвердити не може. Як і не може реалізувати свої права у зв`язку з відсутністю відомостей про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та об`єктивною неможливістю внести вказані відомості до реєстру.

14. Наполягає на тому, що його право власності ніким не оспорюється та не заперечується, правовстановлюючий документ у нього в наявності і був наданий суду. Тому вважає, що в нього відсутні законні підстави для захисту права в позовному провадженні.

Щодо процесуальних передумов вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження

15. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

16. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України в разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

17. Ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є: ухвали суду першої інстанції про (1) закриття провадження у справі, (2) залишення заяви без розгляду,

(3) відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду,

(4) скасування рішення третейського суду, (5) видачу виконавчого листа,

(6) відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду (постанови Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі

№ 127/2-н-439/09, від 06 березня 2020 року у справі № 1121/1717/12).

18. Ухвала суду про відмову у відкритті провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

19. Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів (частина п`ята цієї ж статті).

20. За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

21. Із матеріалів касаційної скарги, аналізу змісту оскаржуваної постанови Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для виникнення сумнівів щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм права.

22. Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Право застосоване судом та оцінка доводів касаційної скарги

23. Відповідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного та безспірного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

24. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

25. Перелік юридичних фактів, що можуть бути встановлені в судовому порядку, наведений у частині першій статті 315 ЦПК України. Серед вказаного переліку факт про встановлення належності особі майна на праві власності відсутній.

26. Водночас зазначений перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

27. За загальним правилом, юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб

28. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).

29. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

30. Отже, однією з підстав неможливості встановлення юридичного факту судом загальної юрисдикції є наявність позасудового порядку його встановлення, що може передбачати можливість отримання особою документа, який посвідчує (підтверджує) факт, що має юридичне значення, в інший (не судовий) спосіб.

31. До того ж суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, прослідковується (вбачається) спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

32. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту належності на праві власності житлового будинку, ОСОБА_1 метою звернення до суду визначив упорядкування документів про право власності згідно чинного законодавства з метою отримання в майбутньому компенсації за зруйноване житло.

33. Зазначав, що в позасудовому порядку обставину належності йому на праві власності нерухомого майна неможливо підтвердити з огляду на тимчасову окупацію рф Терпіннівської сільської територіальної громади Мелітопольського району, в межах якої розташований належний йому будинок, що виключає можливість надіслання запиту до місцевого бюро технічної інвентаризації.

34. Оцінюючи такі доводи заявника, Верховний Суд насамперед нагадує, що питання підтвердження права власності на майно зазвичай вирішується в позасудовому порядку шляхом отримання відповідних правовстановлюючих документів. Такі документи до 01 січня 2013 року реєструвалися в книгах бюро технічної інвентаризації, а з 01 січня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документа реєструється відповідне речове право (а не сам документ).

35. За змістом частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

36. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

37. За змістом пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

38. Повертаючись до обставин справи, яка переглядається, то суди встановили, що ОСОБА_1 вже звертався до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради із заявою про проведення реєстраційних дій (реєстрацію права власності на майно, яке виникло до 01 січня 2013 року).

39. Рішенням державного реєстратора № 81069395 від 29 вересня 2025 року в проведенні реєстраційних дій відмовлено. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до 01 січня 2013 року. Державним реєстратором зазначено, що ним був здійснений запит до БТІ, однак у встановлений 30-денний строк інформацію щодо зареєстрованих прав, необхідну для такої реєстрації, ним не отримано.

40. В силу приписів пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не завжди звертається до органів технічної інвентаризації за інформацією, необхідною для проведення державної реєстрації, а лише в разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

41. Інформацією, необхідною для проведення державної реєстрації права власності, яке виникло до 01 січня 2013 року, Закон визначає, зокрема, довідки та засвідчені в установленому законодавством порядку копії правовстановлюючих документів.

42. Тобто встановлені державним реєстратором недоліки пов`язані саме з наданим заявником пакетом документів, у зв`язку із чим виникла необхідність у виконанні запиту до Бюро технічної інвентаризації для перевірки відомостей. Такі недоліки можуть полягати у відсутності оригіналів документів чи штампів БТІ на таких документах тощо.

43. За своїм визначенням державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень»).

44. Отже, зміст прийнятого державним реєстратором рішення дає підстави для висновку, що держава не визнає факт набуття ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 як таке, що не підтверджується необхідними документами.

45. Випадки, коли право власності особи не визнається, регулюються статтею 392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

46. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що особа, яка є власником нерухомого майна, набутого раніше на законних підставах, проте таке право не визнається іншою особою (у тому числі, державою), має право на захист свого порушеного права в порядку позовного провадження на підставі статті 392 ЦК України.

47. За таких обставин висновки судів про відмову у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 є правильними.

48. Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми процесуального права.

49. Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара