Справа № 727/8504/25
Провадження № 2/727/380/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 Шевченіквський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Літвінової О.Г.

за участі секретаря судового засідання Гавалешко Н.С.

розглянувши в судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна клінічна лікарня" про визнання незаконним та скасування наказу, -

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Усманова М.А.

представників відповідача: адвоката Рудницької Т.А., Федорової М.О., адвоката Сидори І.Ю.

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, 01 лютого 2006 позивача прийнято на роботу на 0,25 ставки на посаду лікаря-анестезіолога для забезпечення анестезіології та інтенсивної терапії та на 0,25 ставки на посаду лікаря-анестезіолога для надання екстреної медичної допомоги відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії в Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня». З 23 липня 2007 позивача переведено з 0,5 ставки на 0,75 ставки посадового окладу на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії, з 9 серпня 2017 на 0,75 стави на 1,0 вакантної ставки. 31 серпня 2017 позивач був звільнений із займаної посади лікаря-анестезіолога ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України.

01 вересня 2017 позивач прийнятий на роботу в Буковинський державний університет на посаду асистента кафедри анестезіології та реаніматології за строковим трудовим договором. На час звернення до суду це і є основним місцем роботи позивача.

Між ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та Буковинським державним університетом наявне погодження, а також відповідно договір про співпрацю на здійснення працівниками кафедри лікувальної роботи.

З зв`язку з наведеним, наказом №52-ПР ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня», позивача з 01.09.2017 було зараховано по зовнішньому сумісництву на 0,5 ставки лікарем-анестезіологом відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії.

В подальшому витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 25.05.2022 № 76-Л позивача було переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії і політравми; Витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 08.07.2022 № 105-Л переведено з 0,1 ставки на 0,5 ставки; витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 09.12.2022 № 184-Л переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки.

Наказом № 8-ЗВ від 17.01.2025 Обласного некомерційного підприємства « Чернівецька обласна клінічна лікарня» позивача було звільнено із займаної посади зовнішнього сумісника лікаря-анестезіолога відділення анестезіології, інтенсивної терапії та полі травми по ст. 43-1 КЗпП України, у зв`язку з переводом на посаду основного працівника, який не є сумісником.

Наказом № 10-ЗВ від 24.01.2025 « Про внесення змін до наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 17.01.2025 № 8-ЗВ» змінено правову підставу звільнення позивача, замість ст.43-1 КЗпП України зазначено п.1 ст.36 КЗпП та відповідно з 20.01.2025 позивача звільнено із займаної посади за згодою сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2025 № 727/2081/25 позов ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено повністю.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем винесено наказ № 61-Л від 09.04.2025 « Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на 0,1 ставки посади лікаря-анестезіолога ( зовнішнього сумісника» відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми з 20.01.2025.

Разом з цим, 09.04.2025 відповідачем винесено ще один наказ № 62-Л від 09.04.2025 « Про встановлення режиму робочого дня лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 ».

Даний наказ відповідача, а саме запровадження умов праці встановлення графіку режиму робочого часу з 15-15:48 ( понеділок-п`ятниця) та конкретного місця роботи палати інтенсивної терапії відділення анестезіології, інтенсивної терапії та полі травми, позивач розцінює як свідоме створення роботодавцем усіх умов для його звільнення після поновлення на роботі за рішенням суду.

Просив: визнати незаконним та скасувати наказ Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікаря» №62-К від 09.04.2025 « Про встановлення режиму робочого часу лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 » Зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 умови праці, які існували до 20.01.2025.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2025 ОСОБА_1 поновлено на 0,1 ставки посади лікаря-анестезіолога ( зовнішнього сумісника) відділення анестезіології, інтенсивної терапії і полі травми ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Після поновлення позивача на роботі рішення суду було виконано в повному обсязі, так як позивач приступив до виконання своїх попередній обов`язків на умовах, які існували до його звільнення.

Спірний наказ був виданий 09.04.2025 після виконання рішення суду про поновлення позивача. Вказаним наказом закріплений графік роботи для позивача. При цьому роботодавець виходив з зайнятості позивача на основному місті роботи в Буковинському державному медичному університеті.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України, сумісництвом вважається виконання працівником крім основної, іншої оплачу вальної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця фізичної особи.

Як зазначалось вищу, основним місцем роботи позивача є Буковинський державний медичний університет, де він працює на посаді асистента кафедри анестезіології та реаніматології на 0,75 ставки з графіком роботи з 8-30 по 13-45 годину щоденно.

Отже, враховуючи зайнятість позивача на основному місці роботи до 14-00 щоденно, він приступав до роботи як зовнішній сумісник в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» з 15-00. Щоденна тривалість роботи позивача, враховуючи 0,1 ставки з понеділка по п`ятницю на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології інтенсивної терапії і полі травми складає 48 хвилин.

Істотні умови праці для позивача не були змінено, так як останній фактично до звільнення працював за тим самим графіком, в тому самому підрозділі, на тій самій посаді, з тим самим навантаженням та заробітною платою.

Твердження позивача в частині, що спірний наказ перешкоджає виконанню йому трудових обов`язків за основним місцем роботи « Буковинський державний медичний університет» вважають безпідставними, оскільки позивач, як асистент кафедри Буковинського державного медичного університету проводить заняття зі студентами на базі ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» в рамках договору про співпрацю під час робочого часу за основним місцем роботи.

Звертають увагу суду на те, що позивач працевлаштований в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за сумісництвом і можу працювати лише у вільний від основної роботи час.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Процесуальні дії у справі.

10 липня 2025 до Шевченківського рацйонного суду м.Чернівці надійшла зазначена позовна заява.

15.07.2025 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

13 серпня 2025 витребувано у відповідача докази за клопотання позивача

Ухвалою від 12.09.2025 закрито підготовче судове засідання та призначена справа для розгляду по суті.

Пояснення в судовому засіданні.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначили, що ОСОБА_1 до звільнення був закріплений за відділенням урології. В лікарні не було на час винесення оскаржуваного наказу не було змін і тому на їх думку не могли бути змінені умови праці для позивача. Просили задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснили, що для позивача не було будь-яких змін в умовах праці Він був поновлений на ту саму посаду, в те саме відділення. Враховуючи його основне місце роботи він можу працювати тільки після закінчення робочого часу за основним місцем. Враховуючи пояснення позивача, зазначили, що до звільнення він перебував в операційній як лікар Буковинського державного медичного університету. Просили відмовити у задоволенні позову.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01 лютого 2006 ОСОБА_1 прийнято на роботу на 0,25 ставки на посаду лікаря-анестезіолога для забезпечення анестезіології та інтенсивної терапії та на 0,25 ставки на посаду лікаря-анестезіолога для надання екстреної медичної допомоги відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії в Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня». З 23 липня 2007 позивача переведено з 0,5 ставки на 0,75 ставки посадового окладу на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії, з 9 серпня 2017 на 0,75 стави на 1,0 вакантної ставки. 31 серпня 2017 позивач був звільнений із займаної посади лікаря-анестезіолога ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України.

01 вересня 2017 позивач прийнятий на роботу в Буковинський державний університет на посаду асистента кафедри анестезіології та реаніматології за строковим трудовим договором. На час звернення до суду це і є основним місцем роботи позивача.

Між ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та Буковинським державним університетом наявне погодження, а також відповідно договір про співпрацю на здійснення працівниками кафедри лікувальної роботи.

Буковинський державний університет є основним місцем роботи ОСОБА_1 , де він займає посаду асистента кафедри анестезіології та реаніматології закладу вищої освіти та здійснює освітню діяльність шляхом викладання студентам відповідної клінічної дисципліни.

З зв`язку з наведеним, наказом №52-ПР ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня», ОСОБА_1 з 01.09.2017 було зараховано по зовнішньому сумісництву на 0,5 ставки лікарем-анестезіологом відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії.

В подальшому витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 25.05.2022 № 76-Л ОСОБА_1 було переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії і політравми; Витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 08.07.2022 № 105-Л переведено з 0,1 ставки на 0,5 ставки; витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 09.12.2022 № 184-Л переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки.

Наказом № 8-ЗВ від 17.01.2025 Обласного некомерційного підприємства « Чернівецька обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади зовнішнього сумісника лікаря-анестезіолога відділення анестезіології, інтенсивної терапії та полі травми по ст. 43-1 КЗпП України, у зв`язку з переводом на посаду основного працівника, який не є сумісником.

Наказом № 10-ЗВ від 24.01.2025 « Про внесення змін до наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 17.01.2025 № 8-ЗВ» змінено правову підставу звільнення ОСОБА_1 , замість ст.43-1 КЗпП України зазначено п.1 ст.36 КЗпП та відповідно з 20.01.2025 позивача звільнено із займаної посади за згодою сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2025 № 727/2081/25 позов ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено повністю.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем винесено наказ № 61-Л від 09.04.2025 « Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на 0,1 ставки посади лікаря-анестезіолога ( зовнішнього сумісника» відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми з 20.01.2025.

Разом з цим, 09.04.2025 відповідачем винесено ще один наказ № 62-Л від 09.04.2025 « Про встановлення режиму робочого дня лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 ».

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 4 статті 22 КЗпП України передбачено, що будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України, сумісництвом вважається виконання працівником крім основної, іншої оплачу вальної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця фізичної особи.

Згідно зі статтею 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX від 15 березня 2022 року.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 754/5228/22, провадження № 61-12418св23, зазначено, що «аналіз частини третьої статті 32 КЗпП України свідчить, що істотними умовами праці є, зокрема: система та розміри оплати праці; пільги та компенсації, передбачені колективним договором, локальними актами або чинним законодавством; режим роботи (дистанційна, надомна робота, гнучкий режим тощо); встановлення або скасування неповного робочого часу (неповного робочого дня чи неповного робочого тижня); зміна робочого часу та часу відпочинку, графіків змінності; суміщення професій; зміну розрядів і найменування посад; зміну посадових обов`язків; зміна строку трудового договору. Цей перелік не є вичерпним. Істотними можуть вважатися й інші умови праці, як свідчить судова практика, це зокрема зменшення педагогічного навантаження, введення контрактної форми трудового договору, зміна посадових обов`язків працівника при продовженні роботи на тій самій посаді тощо. Зазначені зміни можуть застосовуватися до окремого працівника, відділу або до всього підприємства».

Висновок суду.

Вирішуючи відповідні трудові спори, з дотриманням принципів диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін, суд перевіряє наявність законних підстав для зміни істотних умов праці.

Трудовий договір також пов`язаний з іншими істотними умовами праці. Ці умови встановлюються по-різному. Одні з них (тривалість робочого часу, відпустки, пільги, тарифні ставки) встановлюються у централізованому порядку і доводяться до відома підприємства, другі (режим роботи, системи оплати праці, норми праці) встановлюються колективним договором, а якщо колективний договір на підприємстві не укладено, то власником чи уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, треті (кваліфікаційні розряди, конкретні розміри окладів, суміщення професій, неповний робочий час) встановлюються власником або уповноваженим ним органом за домовленістю з працівником. Змінюються ці умови також по-різному.

У постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18 (провадження № 61-2741св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 (провадження № 61-13072св19) зазначено, що при зміні істотних умов праці посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад без зміни трудової функції, тощо, тобто зміни, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16-ц (провадження № 61-24793св18) зазначено, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці це виключне повноваження власника і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці.

Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1680/21, під змінами в організації виробництва і праці необхідно розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі та приватизації, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов тощо.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України, сумісництвом вважається виконання працівником крім основної, іншої оплачу вальної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця фізичної особи.

01 лютого 2006 позивача прийнято на роботу на 0,25 ставки на посаду лікаря-анестезіолога для забезпечення анестезіології та інтенсивної терапії та на 0,25 ставки на посаду лікаря-анестезіолога для надання екстреної медичної допомоги відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії в Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня». З 23 липня 2007 позивача переведено з 0,5 ставки на 0,75 ставки посадового окладу на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії, з 9 серпня 2017 на 0,75 стави на 1,0 вакантної ставки. 31 серпня 2017 позивач був звільнений із займаної посади лікаря-анестезіолога ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України.

01 вересня 2017 позивач прийнятий на роботу в Буковинський державний університет на посаду асистента кафедри анестезіології та реаніматології за строковим трудовим договором. На час звернення до суду це і є основним місцем роботи позивача.

Між ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та Буковинським державним університетом наявне погодження, а також відповідно договір про співпрацю на здійснення працівниками кафедри лікувальної роботи.

З зв`язку з наведеним, наказом №52-ПР ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня», позивача з 01.09.2017 було зараховано по зовнішньому сумісництву на 0,5 ставки лікарем-анестезіологом відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії.

В подальшому витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 25.05.2022 № 76-Л позивача було переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки лікаря-анестезіолога підрозділу анестезіології, інтенсивної терапії і політравми; Витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 08.07.2022 № 105-Л переведено з 0,1 ставки на 0,5 ставки; витягом з наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 09.12.2022 № 184-Л переведено з 0,5 ставки на 0,1 ставки.

Наказом № 8-ЗВ від 17.01.2025 Обласного некомерційного підприємства « Чернівецька обласна клінічна лікарня» позивача було звільнено із займаної посади зовнішнього сумісника лікаря-анестезіолога відділення анестезіології, інтенсивної терапії та полі травми по ст. 43-1 КЗпП України, у зв`язку з переводом на посаду основного працівника, який не є сумісником.

Наказом № 10-ЗВ від 24.01.2025 « Про внесення змін до наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 17.01.2025 № 8-ЗВ» змінено правову підставу звільнення позивача, замість ст.43-1 КЗпП України зазначено п.1 ст.36 КЗпП та відповідно з 20.01.2025 позивача звільнено із займаної посади за згодою сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2025 № 727/2081/25 позов ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено повністю.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем винесено наказ № 61-Л від 09.04.2025 « Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на 0,1 ставки посади лікаря-анестезіолога ( зовнішнього сумісника» відділення анестезіології, інтенсивної терапії та політравми з 20.01.2025.

Разом з цим, 09.04.2025 відповідачем винесено ще один наказ № 62-Л від 09.04.2025 « Про встановлення режиму робочого дня лікарю-анестезіологу ОСОБА_1 ».

Твердження позивача про зміну істотних умов праці оскаржуваним наказом не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів будь-яких зміні в оплаті праці, роботі, посаді та в інших умовах ним надано не було. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що позивача на підставі рішення суду було поновлено на ту саму посаду, в те саме відділення з тією самою оплатою праці. Оскаржуваним наказом відповідач документально закріпив графік роботи, за яким позивач фактично працював до звільнення, враховуючи його зайнятість за основним місцем роботи.

П.1.1 Посадової інструкції позивача встановлено, що метою діяльності лікаря анестезіолога є здійснення кваліфікованого анестезіологічного забезпечення знеболювання інтенсивну хворим при лікуванні і діагностичних маніпуляцій, процедурах та операціях, а також інтенсивну терапію хворим з порушенням функцій життєво важливих органів в стаціонарі та провадження прогресивних технологій праці.

Будь-яких обмежень і роботі позивача, які створювались оскаржуваним наказом в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивачки, звільненої від сплати судового збору, судовий збір віднести на рахунок держави.

З огляду на викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, дослідивши матеріали справи, суд дійшов, що відсутні підстави вважати, що оскаржуваний наказ порушив права позивача, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. .

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна клінічна лікарня" про визнання незаконним та скасування наказу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Рішення в повному обсязі виготовлене 23.02.2026.

Суддя: О.Г. Літвінова