СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 28234,02 грн та 3% річних у розмірі 5850,98 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 09 січня 2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Гранд Кампані» укладено договір добровільного страхування тз Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 . 18.09.2018 у м. Києві сталась ДТП за участю тз Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача та тз Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року відповідача визнано винним у порушенні ПДР України. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування у розмірі 63882,28 грн. Рішення суду виконано у примусовому порядку Ірпінським МВ ДВС ГТУЮ у Київській області. Позивач зауважує, що отримав право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 07 серпня 2021 року по 25 вересня 2024 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Судом встановлено, постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року накладено на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 грн).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 63882,28 грн страхового відшкодування та 2270,00 грн судового збору.

Відповідно до копії платіжного доручення №33361 від 25 вересня 2024 року, Ірпінський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області перерахував ПрАТ «СК «Уніка» грошові кошти у розмірі 66152,28 грн із призначенням платежу: ВД №367/7069/21; 25.07.2023; ОСОБА_1; ВП №72953450; Кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення боргу на підставі ст.625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів, стягнутих рішенням суду.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

За змістом положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положеннями ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У той же час, стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів, стягнутих рішенням суду, слід вираховувати з наступного за днем набрання рішення суду законної сили та до моменту виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року набрало законної сили 02 липня 2022 року, рішення суду виконано 25 вересня 2024 року. Відтак, підлягає стягненню інфляційні втрати та 3% річних за період з 03 липня 2022 року по 25 вересня 2024 року.

Інфляційні втрати. Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ......, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період. IIc (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) = 1.20629834. Інфляційне збільшення: 66 152,28 x 1.20629834 - 66 152,28 = 13647,11 грн.

3% річних. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 03/07/2022 до 31/12/2023, 66 152,28 x 3 % x 547 : 365 : 100, сума 2 974,13 грн. Період прострочення грошового зобов`язання: з 01/01/2024 до 25/09/2024, 66 152,28 x 3 % x 269 : 366 : 100, сума 1 458,60 грн. Всього 4432,74 грн.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1606,00 грн.

Керуючись ст.ст.4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_3 / на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» / / інфляційні втрати у розмірі 13647,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_3 / на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» / / 3% річних у розмірі 4432,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_3 / на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» / / судовий збір у розмірі 1606,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вікторія КИЦЮК