Справа № 496/3529/25
Провадження № 2/496/2322/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Шаньшиної М.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ткаченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: АТ «Державний ощадний банк України» про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

- визнати право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зобов`язання виплати ОСОБА_2 компенсації;

- визнати житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна: 210 та земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0213, реєстраційний номер нерухомого майна 210 за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , без зобов`язання виплати відповідачу ОСОБА_1 компенсації;

- визнати кредитне зобов`язання за договором №538/327к від 21.07.2021 року спільним зобов`язанням сторін.

- стягнути з ОСОБА_2 судовий збір 9539,40 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.04.2015 р., Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2023 р. шлюб розірвано (справа № 496/1241/23). У шлюбі сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 (2016 р.н.), який проживає з відповідачем. За час шлюбу набулося спільне майно: житловий будинок (164,1 кв. м) із надвірними будівлями та земельна ділянка (0,2266 га, кадастровий №:02:001:0213), за адресою: АДРЕСА_1 , який придбано у 2021 р. за договором купівлі-продажу від 21.07.2021 р. за 506784,00 грн. Частина коштів (253392,00 грн) внесена зі спільних заощаджень, а частина (326130,00 грн) за рахунок кредиту (договір № 538/327к від 21.07.2021 р., АТ «Ощадбанк»). Нерухомість передана в іпотеку. Залишок кредитного боргу станом на 12.03.2025 р. 242052,16 грн. Автомобіль Toyota RAV4, 2005 р.в., держ. № НОМЕР_2 , придбаний у липні 2017 р. за приблизно 8000 USD (207680 грн за курсом НБУ на той час), зареєстрований на відповідачку. Автомобілем користувалися разом. Після розірвання шлюбу відповідач проживає у будинку та користується автомобілем, хоча кредитні зобов`язання виконує лише позивач, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач частково визнає позов, та просив суд:

- визнати автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 , земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0213, реєстраційний номер нерухомого майна 210 за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна: 210 за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 та ОСОБА_4 ,, РНОКПП: НОМЕР_4 .

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 - автомобіля марки TOYOTA, модель RAV4,2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 :

- визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) право особистої приватної власності на автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошові кошти в сумі 163065 грн. (сто шістдесят три тисячі шістдесят п`ять гривень)., в якості компенсації вартості її частки у спільно набутому майні - автомобілю марки TOYOTA, модель RAV4, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 ;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 - земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0213, реєстраційний номер нерухомого майна 210 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0213, реєстраційний номер нерухомого майна 210 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0213, реєстраційний номер нерухомого майна 210 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 та ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 - житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна: І10 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РІІОКІІП: ) право власності на 1/2 частки житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна: 210 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РІІОКІІП: ) прано власності на 1/2 частки житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна: 210 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Здійснити розподіл судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відзив представник відповідача мотивував тим, відповідачем визнаються обставини та час перебування сторін у шлюбі, факт розірвання шлюбу, факт придбання спірного майна у шлюбі, норми права на які посилається Позивач підлягають застосуванню до спірних правовідносин, проте, позивач обрав неправильний спосіб захисту вказаних норм права (юридичних та фактичних підстав позову). Відповідач визнає, що житловий будинок (164,1 кв.м), земельна ділянка (0,2266 га. кадастр. № :02:001:0213) за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль Toyota RAV 4 (2005 р.в., державний номер НОМЕР_5 ) є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідач погоджується із заявленою ціною позову та зазначеною в позові вартістю майна, а саме, що вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на момент розгляду справи судом становить 506784 грн., ринкова вартість автомобілю на момент розгляду справи судом становить 326130 грн., тому просить суд частково задовольнити позов, в порядку встановленому у відзиві.

Крім того, відповідно до відзиву відповідач категорично не погоджується зі сплатою позивачу компенсації за будинок, оскільки наразі будинок обтяжений іпотекою, а також для відповідача є надмірною та фінансово обтяжливою сплата компенсації одразу і за автомобіль, і за будинок та земельну ділянку.

Позивач в судовому засіданні свої уточнені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмові пояснення відповідно до яких просили суд Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_7 в частині визнання/поділу спільного майна подружжя, а саме, щодо визнання (присудження) за відповідачкою - ОСОБА_7 право власності на житловий будинок (164,1 кв. м) та земельну ділянку (0.2266 га, кадастровий №:02:001:0213) за адресою: АДРЕСА_1 .

Заперечення мотивує тим, що за умовами Договору про споживчий кредит №538- 327-к (на придбання нерухомості), зобов`язання належним чином використати і повернути кредит в передбачені цим договором строки, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором є, на даний момент, лише у Позичальника - ОСОБА_1 . Станом на 21.11.2025 за Договором про споживчий кредит №538-327-к (на придбання нерухомост і) наявна поточна кредитна заборгованість в сумі 229 822,24 грн. Прострочена кредитна заборгованість за Договором про споживчий кредит №538-327-к (на придбання нерухомості) станом на 21.11.2025 відсутня. Згідно з п. 6.3.11. Договору про споживчий кредит №538-327-к позичальник свідчить що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладенні цього Договору, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання позичальником Договору. Цей Договір може бути змінений або розірваний за взаємною згодою сторін або в інших випадках, прямо передбачених законодавством (п. 11.2.1. Договору). Іпотекодавець не повинен без письмової згоди Іпотекодержателя розпоряджатись будь-яким чином предметом іпотеки або його частиною, а також укладати щодо предмета іпотеки або його частини будь-які інші договори (правочини), що встановлюють обтяження предмета іпотеки (пункт 3.6. Іпотечного договору). Іпотечний договір може бути змінений або розірваний за взаємною згодою сторін або в інших випадках, прямо передбачених законодавством (п. 12.2.1. Іпотечного договору). Умовами укладених договорів не передбачено їх одностороння зміна, також не передбачено випадків зміни договору за рішенням суду. AT «Ощадбанк» не порушено умови договору. Позивач також не посилається на істотне порушення договору AT «Ощадбанк». Окрім того, ні позовна заява, ні додаткові пояснення не містять посилань Позивача на норми чинного законодавства, які б прямо передбачали можливість внесення змін до зазначених вище договорів, як це передбачено ст. 651 ЦК України. Відтак, для заміни боржника у зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу. Вважає, що визнання та розподіл майна, що перебуває в іпотеці, порушує права Іпотекодержателя, оскільки може відбутися зміна власника майна, який не є стороною Іпотечного договору від 12.07.2021. Разом з тим, у даному випадку відсутня така умова як перехід права власності на предмет іпотеки, оскільки у Позивача право спільної сумісної власності на майно виникло одночасно з Відповідачем.

Таким чином, визнання та розподіл на частки нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності та є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя неможливий. Банк, як інотекодержатель, такої згоди не надав. Тому, на думку AT «Ощадбанк» в частині визнання та розподілу спірного нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 зареєстрованого 08.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної шлюби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №52.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2023 року шлюб між сторонами було розірвано, вказане рішення набрало законної сили 21.04.2023 року.

За час шлюбу сторонами були придбано спільне майно:

-автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 , придбаний, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 26.07.2017 року;

-житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна: 210 та земельну ділянку земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0213, реєстраційний номер нерухомого майна 210 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі- продажу від 12.07.2021 року.

12.07.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про споживчий кредит №538/327к, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кошти та купівлю земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0213), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2266 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що складається з житлового будинку, зазначеного на плані «А», загальною площею164,10 кв.м, житловою площею 111,00 кв.м та господарських будівель та споруд літери: «Б» - літньої кухні, «В» - сараю, «Г» - літнього душу, «Д» - вбиральні, «Е» - сараю, І - цистерни, II - ями вигрібної, №1-6 - огорожі, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.2 Договору про споживчий кредит, кредит надається в загальному розмірі 326 130 грн. на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення Кредитну не пізніше 11.07.2041 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору.

Як вбачається з зазначеного Договору, ОСОБА_7 надала згоду на укладення ОСОБА_1 вказаного Договору споживчого кредиту (на придбання нерухомості), та засвідчила власник підписом.

Вказаний факт не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд у постанові по справі № 546/912/16-ц від 24 січня 2020р. зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України).

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права та не потребує додаткового визнання.

При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Постановою Верховного суду від 18.01.2023 року у справі №359/441/20 Суд касаційної інстанції зазначив, що перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнанню права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

Вказане спростовує заперечення представника АТ «Державний ощадний банк України» щодо можливості поділу житлового будинку та земельної ділянки.

При цьому, Верховний Суд зазначив про те, що за змістом положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, що спростовує висновки апеляційного суду про те, що майно, поділене між сторонами, є предметом іпотеки, та впливає на права і обов`язки банку. Якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку.

При вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі майна цього подружжя, суди повинні керуватись тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Постанова ВС від 30.06.2020 року у справі 638/18213/15-ц).

На підставі ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що боргове зобов`язання за договором про споживчий кредит було вчинено колишнім подружжям в інтересах сім`ї та за їх спільною згодою, що відповідно підтверджується письмовими доказами, а саме договором про споживчий кредит.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа № 638/18231/15-ц) встановлює: навіть після розірвання шлюбу боргові зобов`язання, виниклі під час шлюбу в інтересах сім`ї, лишаються спільними. Поділ майна не змінює цього, і подружжя відповідає солідарно.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що солідарна відповідальність за кредитним договором не спростовується автоматично фактом розірвання шлюбу. Якщо кредит був взятий в інтересах сім`ї, для придбання спільного майна або якщо обидва подружжя були співпозичальниками/поручителями, вони несуть спільну відповідальність незалежно від того, чи розлучилися вони чи перебувають у шлюбі.

Позивач не відмовляється від виконання зобов`язання за кредитним договором, при цьому наполягає на залишенні у власності відповідачки нерухомого майна, оскільки саме відповідачка та спільна дитина мешкають у вказаному будинку. Зазначає, що вартість автомобіля, який позивач просить залишити в його власності відповідає половині вартості нерухомого майна, вказане не заперечується і стороною відповідача.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і письмових пояснень, та визначені відповідно до них правовідносини, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується запропонованого стороною відповідача способу поділу майна, в даному випадку суд відмовляє, з наступних підстав.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першоїстатті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714св22, від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23).

При цьому судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58).

А отже, суд вважає, що запропонований представником відповідача спосіб поділу спільного майна не забезпечить вичерпання спору між колишнім подружжям.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Враховуючи, що представником позивача заявлено клопотання про скасування арешту земельної ділянки, то необхідність у подальшому їх застосуванні відпала.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 9539,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 69, 70, 72 Сімейного Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: АТ «Державний ощадний банк України» про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати право власності на транспортний засіб марки TOYOTA, модель RAV4, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 ,за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Визнати право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна: 210 реєстраційний номер нерухомого майна 210, таземельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0213, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.06.2025 року, шляхом зняття арешту з транспортного засобу марки TOYOTA, модель RAV4, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений останнім судовий збір у розмірі 9539,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Шаньшина