Справа № 738/429/23
№ провадження 6/738/1/2026
У Х В А Л А

іменем України

22 січня 2026 року місто Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

за участі:

секретаря судового засідання: Лях Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мена заяву ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження,

з участю:

заявника: ОСОБА_1 ,

представника органу, який здійснює виконання судового рішення: Пономаренко Г.А.

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2025 року до Менського районного суду Чернігівської області надійшла заява ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження. Скаргу мотивовано тим, що вона є стороною у виконавчому провадженні № 77556296 та виконавчому провадженні № 77555928 які відкриті 19.03.2025 Головним державним виконавцем Менського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пономаренко Г.А. на виконання виконавчого листа Менського районного суду Чернігівської області № 738/429/23 від13.01.2025. В межах проваджень були проведені опис та арешт майна, а також його оцінку. Вважає, що державним виконавцем при проведенні даних дій були порушені її права. Тому просить зупинити дані провадження, скасувати відповідні постанови, визнати недійсною оцінку та зобов`язати державного виконавця призначити повторну оцінку майна.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала, наполягала на її задоволенні.

Представник органу, який здійснює виконання судового рішення в судовому засіданні зазначила, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців є Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зупинення виконавчого провадження - це припинення вчинення виконавчих дій, обумовлене обставинами, що перешкоджають у їх вчиненні, передбаченими у нормах Закону України "Про виконавче провадження", які не можуть бути усунуті ані виконавцем, ані учасниками виконавчого провадження, протягом певного проміжку часу.

Із зупиненням виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії по такому виконавчому провадженні допоки існують обставини, якими обумовлено зупинення виконавчого провадження, до того моменту, поки останнє не буде відновлено на підставі постанови виконавця.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18 червня 2020 року в справі № 796/165/18 (провадження № 61-2247ав20).

Згідно із частиною п`ятою статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було виявлено нерухоме майно, належне боржнику, на яке було накладено арешт.

Як вбачається з матеріалів справи наданих до суду державним виконавцем на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» було залучено Приватне підприємство ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» для проведення експертної оцінки майна боржника, яким було складено відповідний звіт

Таким чином судом встановлено, що суб`єкт оціночної діяльності здійснив незалежну грошову оцінку майна боржника, в результаті чого склав звіт, яким визначено ринкову вартість вказаних об`єктів нерухомого майна.

Аналіз висновків про вартість майна свідчить про те, що суб`єкт оціночної діяльності обрав порівняльний метод оцінки та використав методичний підхід зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок при оцінці земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 13 цього ж Закону для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт N 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом N 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт N 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт N 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту N 2 та з урахуванням Національного стандарту N 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту N 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту N 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Із звіту про оцінку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами (розділ 2. Основні параметри об`єкту оцінки) вбачається, що експерту доступ до об`єкту оцінки не було надано, а огляд проведено лише зовні. При цьому оцінювач припустив що стан житлового будинку - задовільний.

Із звіту про оцінку земельної ділянки (розділ 2 Характеристика об`єкту оцінки) вбачається, що оцінювач не здійснював огляд об`єкту оцінки (земельної ділянки), а вихідна інформація надана замовником оцінки, тобто державним виконавцем, а оціночні процедури виконані, виходячи з припущення, що стан майна на дату оцінки відповідає стану, засвідченому виконавцем.

Таким чином, на думку суду звіти про оцінку майна проведені з порушенням законодавчо встановленого порядку є неправомірними, що зазначено також у постанові від 12.06.2019 року у справі №308/12150/16-ц Великої палати Верховного суду, оскільки подальша реалізація такого майна може завдати збитків, як стягувачу так і боржнику, а тому проведені звіти не недійсними і вимоги скарги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо здійснення дій щодо експертної оцінки майна боржника неправомірними, то вказані вимоги суд знаходить безпідставними.

У виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа державний виконавець відкрила виконавче провадження та здійснювала виконавчі дії по виконанню цього судового наказу що не є неправомірним.

В частині, що стосується реалізації майна скаржника державний виконавець розшукала майно, описала та арештувала його, а також винесла постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності цього майна, що також не є неправомірним, а тому вимоги скарги в частині скасування постанови про опис та арешт майна задоволенню не підлягають.

Не може бути задоволена і скарга в частині зобов`язання державного виконавця призначити повторну оцінку майна боржника, оскільки дії по призначенню суб`єкта оціночної діяльності по оцінці майна боржника у виконавчому провадженні відноситься до виключної компетенції виконавця по результату вчинення ним комплексу виконавчих дій, а не по рішенню суду, те саме стосується і вимоги про зупинення виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 260, 447, 450 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження задовольнити частково.

Визнати недійсним Звіт № 1001 від 15 вересня 2025 року про оцінку 1/6 частини садиби, що складається з житлового будинку площею 193,8 м2 з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер :01:002:0351 за адресою АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 77556296.

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий О.А. Савченко