Справа № 369/5743/23
Провадження №2/369/679/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/5743/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/5743/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.06.2025 року у задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/5743/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, - відмовлено у повному обсязі.

29.01.2026 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 повторно звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» із заявою про забезпечення позову, яка зареєстрована судом.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач за зустрічним позовом зазначив, що у провадженні суду перебуває справа про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Раніше суд відмовляв у забезпеченні позову, посилаючись на відсутність «очевидної небезпеки».

Однак станом на січень 2026 року ситуація кардинально змінилася. Невжиття заходів забезпечення позову на даному етапі призведе та завдасть непоправної шкоди психіці та здоров`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 .

18.12.2025 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради прийнято hшення № 9/71, яким виключено конкретну адресу проживання дитини з матір`ю. Це рішення дозволяє матері ОСОБА_2 , фактично переховувати дитину в будь-якому місці України або за кордоном, як це було раніше. Ризик того, що матір зникне з дитиною, є обґрунтованим і доведеним минулою поведінкою.

Доказами систематично перешкоджання батьку ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_2 у виконанні батьківських прав ОСОБА_1 підтверджується численними зверненнями до поліції (ІКС ІПНП (ЄО): № 1811 від 06.03.2023, № 1877 від 09.03.2023, № 2428 від 28.03.2023№ 2479 від 31.03.2023, № 2590 від 04.04.2023, № 2779 від 11.04.2023, № 2874 від 14.04.2023, № 3010 від 18.04.2023, № 4909, № 4911, № 9321 від 20.10.2023 року. Факт перешкоджання ОСОБА_2 та переховування від батька встановлено СУДОМ, ухвалою від 28.06.2023 року у справі 369/8877/22 Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.06.2023 року. Неодноразово батько дитини ОСОБА_1 повідомляв на спеціальну лінію «102», щодо зникнення малолітнього сина ОСОБА_4 , зареєстроване звернення за № 3994 від 19.05.2023, заява від 13.07.2023 року, заява від 14.09.2023 року, № 9325 від 20.10.2023 року (копії додаються).

Також ОСОБА_2 написала заяву до відділення поліції №1 (Боярка) Фастівського РУП (відповідь № 7235/109/1701/23 від 14.09.2023 року) про заборону та не розголос інформації місця перебування її та малолітньої дитини ОСОБА_3 під час її переховування у місті Одесі (копія додається).

Такі дії Заявника були вчинені в період дії ухвали про забезпечення позову від 28.06.2023 року у справі № 369/8877/22.

Таким чином, ОСОБА_2 11.09.2023 року свідомо: Самостійно та без погодження змінила місце проживання дитини, вивізши сина з міста Боярки до іншого регіону (м. Одеса). Шляхом звернення до правоохоронних органів штучно обмежила право на отримання інформації про сина та виконувати батьківський обов`язок.

Своїми діями ОСОБА_2 не лише грубо порушила встановлений графік для спілкування та виховання, а й фактично примусово ізолювала малолітнього сина від батька. З початку грудня 2023 року малолітній ОСОБА_3 проживає з батъком ОСОБА_1 . Малолітній ОСОБА_5 боїться матір ОСОБА_2 та категорично відмовляється спілкуватися та бачитись з нею, кажучи що вона його буде бити, бити по губах, закривати одного в кімнаті та кричати, та ставити в куток на коліна. Крім того, після перебування дитини в родині матері, лікарі поставили хлопчику діагноз «неуточнений атопічний дерматит» (відео та довідка додається).

Відповідно до частини 3 статті 159 Сімейного кодексу України, за заявою батьків (одного з них) суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Цією нормою законодавець виділив такий вид забезпечення позову як необхідний механізм захисту прав батьків та дітей у спорах, де рішення органу місцевого самоврядування може бути передчасним або помилковим.

Оскільки Рішення № 9/71 від 18.12.2025 року було прийнято без урахування нових критичних обставин, відновлення кримінальних проваджень щодо матері, та без присутності батька ОСОБА_1 , його виконання має бути зупинено на підставі ч. 3 ст. 159 СК України до ухвалення судового рішення.

Ухвалою слідчого судді від 13.01.2026 (справа № 489/6814/25) встановлено, що орган розслідування безпідставно ігнорував докази насильства ОСОБА_2 щодо дитини, зокрема висновки експертиз ДНДЕКЦ № СЕ-19-24/3464-ПС та № СЕ-19/115- 24/11744-ПС. Суд встановив, що факти насильства з боку матері щодо дитини та батька не були належним чином розслідувані. Передача дитини матері в умовах активного розслідування фактів насильства з її боку створить пряму загрозу психологічному та фізичному здоров`ю дитини.

Ухвалою від 22.01.2026 (справа № 369/11640/25) зафіксовано, що ОСОБА_2 вчиняла фізичне насильство у присутності дитини та систематично ігнорує попередні судові ухвали. Ці акти суду підтверджують, що небезпека для дитини не є гіпотетичною, а є реальною та поточною.

На розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа № 766/17797/25 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 у зв`язку з вчиненням нею домашнього насильства відносно мене та дитини (ухвала від 16.12.2025 додається). Малолітній ОСОБА_5 фактично проживає з батьком з 02.12.2023 року.

Згідно з висновком експерта ДНДЕКЦ МВС від 30.04.2024, у дитини сформована безпечна прив`язаність до батька, а примусова зміна середовища завдасть їй тяжкої психотравми. Метою забезпечення позову є збереження існуючого стану речей та безпечне середовище дитини.

Заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії виконання рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради № 9/71 від 18.12.2025 про визначення місця проживання дитини з матір`ю до прийняття КиєвоСвятошинським районним судом Київської області судового рішення у даній справі;

- заборони ОСОБА_2 та будь-яким третім особам вчиняти дії щодо зміни фактичного місця проживання з батьком ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття Києво-Святошинським районним судом Київської області судового рішення у даній справі.

За правилами ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК; а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник з сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Так, зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини.

Виконавчим комітетом Боярської міської ради Київської області № 7/25 від 09 березня 2023 року винесено рішення «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, громадянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ».

Виконавчим комітетом Боярської міської ради Київської області № 9/71 від 18 грудня 2025 року винесено рішення «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 09.03.2023 р. № 7/25 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, громадянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ». визначено місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

Окрім того, у провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В., крім даної справи перебуває на розгляді цивільна справа № 369/7875/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету та висновку комісії з питань захисту прав дитини.

Суд повторно зазначає, що при розгляді цивільної справи № 369/7875/23 вже була розглянута заява ОСОБА_1 (позивача у зазначеній справі) про забезпечення позову у цивільній справі № 369/7875/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету та висновку комісії з питань захисту прав дитини, та ухвалою суду від 03.06.2025 року відмовлено у задоволенні такої заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 7/25 від 09 березня 2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, громадянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 369/7875/23.

Однак, при вирішенні питання про забезпечення позову у даній цивільній справі № 369/5743/23 суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії виконання рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради № 9/71 від 18.12.2025 про визначення місця проживання дитини з матір`ю до прийняття Києво-Святошинським районним судом Київської області судового рішення у даній справі, не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

Посилання заявника на положення ч. 3 ст. 159 Сімейного кодексу України як підстави для зупинення виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору є помилковими, оскільки даний захід може бути застосований судом під час вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, в той час як предметом розгляду у справі № 369/5743/23 є спір щодо визначення місця проживання дитини.

Крім того, заявником не надано суду доказів, що на момент звернення з даною заявою до суду, ОСОБА_2 вчиняє дії щодо зміни фактичного місця проживання з батьком ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, суд вважає, що у задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову слід відмовити.

Суд зауважує, що кожен із батьків на час вирішення справи має право на особисте спілкування з дитиною, другий з батьків не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/5743/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повна ухвала складена та підписана: 09.02.2026 року.

Суддя А.В. Янченко