Провадження № 6/359/2/2026
Справа № 2-301/2010
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Івончі Г.С.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та повторну видачу виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської областііз заявою, якою просить суд : поновити йому строк на подання виконавчого листа з примусового виконання рішення № 2-301/2010 виданого Бориспіль-ським міськрайонним судом Київської області 08 лютого 2011 року; повторно видати виконавчий лист з примусового виконання рішення № 2-301/2010, що для звернення до органу виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового рішення.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено. В тому числі зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на території садівницького товариства «Дніпровець» в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка раніше належала ОСОБА_3 на праві користування, а ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 кошти отримані згідно договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки в розмірі 295 200 грн. 00 коп. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області 06 грудня 2010 року. 29 листопада 2013 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції Кукурічко Л.І. було відкрите виконавче провадження №40998568. 29 липня 2014 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції Кукурічко Л.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист №2-301/2010 повернутий до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Заявник стверджує, що ОСОБА_3 маючи офіційні джерела доходів має можливість виконати рішення Бориспільського міськ-районного суду Київської області від 18 серпня 2010 року, тому у заявника виникла можливість звернутися до виконавчої служби. Враховуючи викладене, заявник просить поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання та повторно видати виконавчий лист №2-301/2010 виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 08 лютого 2011 року.

Ухвалою суду від 27 червня 2025 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції Кукурічко Л.І.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вважає, що заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та повторну видачу виконавчого листа не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним з моменту вчинення договір купівлі-проджу від 04 квітня 2008 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 0,120 га, розташованої на території садівницького товариства «Дніпровець» в межах Процівської сільської ради Бориспіль-ського району Київської області, кадастровий номер :03:002:0389, договір посвідчений 04 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потьомкіною Тетяною Вікторівною, зареєстрований за реєстровим номером №490. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на території садівницького товариства « Дніпровець» в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка раніше належала ОСОБА_3 на праві користування, а ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 кошти отримані згідно договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки в розмірі 295200 грн. 00 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2010 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 року залишено без змін.

На виконання вищевказаного рішення, Бориспільським міськрайонним Київської області 18 серпня 2010 року, видано 08 лютого 2011 року виконавчий лист у справі № 2-301/2010р.

29 листопада 2013 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Кукурічко Л.І. відкрито виконавче провадження №40998568 з примусового виконання виконавчого листа № 2-301/2010 виданого 08 лютого 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

Постановою старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції Кукурічко Л.І. від 29 липня 2014 року про закінчено виконавче провадження, на підставі п.11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до копії листа №455/16 від 29.07.2014 року ВДВС Солом`янського районного управління юстиції, копію постанови про закінчення виконавчого провадження з виконавчим документом 29 липня 2014 року направлено на адресу Бориспільського міськ-районного суду Київської області.

Заявник в заяві послався на можливість ОСОБА_3 виконати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2010 року, тому у заявника виникла можливість звернутися до виконавчої служби.

Відповідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

На момент видачі виконавчого листа - 2011 рік діяла норма Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, відповідно до якої строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Вищевказане виконавче провадження стосовно стягнення з боржника заборгованості було відкрито 29 листопада 2013 року.

Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року, повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Частиною 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

29 липня 2014 року до Солом`янського РУ ГУ МВ України в м. Києві було направлено подання державного виконавця №445/16 про вирішення питання про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України, тобто невиконання судового рішення.

Постановою слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22 січня 2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007372 від 27 серпня 2014 року, за ознаками кримінальних право-порушень передбачених ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого СВ солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22 січня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0007372 від 27 серпня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 382 КК України відмовлено.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

В пункті 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Разом з тим, згідно ч. 1, 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених ч. 6 ст. 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність або неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, покладається обов`язок довести поважність причин такого пропуску, адже на законодав-чому рівні перелік причин, які слід вважати поважними, не визначено, а тому суд надає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Отже, подана заява не містить зазначення поважних причин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення стягувачем процесуальних дій у визначений законом строк, не надано доказів, що такі обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі стягувача та це підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд, надаючи оцінку доводам, які викладені у даній заяві, а також наданим на їх обґрунтування доказам, дійшов висновку, що заявником не надано належних та допусти-мих доказів, які б могли підтвердити поважність причин отримання виконавчого листа після закінчення строку пред`явлення його до виконання, які не залежали з вини стягувача. Окрім того, зазначені заявником причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не є поважними, оскільки обставини, які унеможлив-лювали або ускладнювали можливість вчинення заявником процесуальних дій у визначений законом строк відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - відсутні.

Відповідно п.п.17.4) п.п.17 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, враховуючи те, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, і суд його не поновив, підстави для видачі виконавчого листа відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 431, п.п.17.4) п.п.17 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та повторну видачу виконавчого листа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 10 лютого 2026 року.

Суддя Яковлєва Л.В.