Справа № 758/212/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року суддя Подільського районного суду м.Києва Войтенко Т. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про відшкодування справедливою сатисфакції, -

ВСТАНОВИВ:

5 січня 2026р. ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить:

- визначити на власний розсуд розмір компенсації - справедливої сатисфакції щодо майнової шкоди (упущеної вигоди), завданої відповідачем, відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, застосувавши вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини як джерело права;

- стягнути з Недержавної некомерційної професійної організації «Національної асоціації адвокатів України» в особі Ради адвокатів України на його користь визначений розмір компенсації - справедливу сатисфакцію щодо майнової шкоди (упущеної вигоди).

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суддя дійшла висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі, зважаючи на таке.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Про відмову у відкритті провадження у справі суд постановляє ухвалу (ч. 2 ст. 186 ЦПК України).

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Відмова у відкритті провадження, серед іншого, можлива за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору, який розглядається між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Йдеться про те, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі. Підставою для прийняття судового рішення про відмову у відкритті провадження у справі може бути лише наявність на час вирішення питання про відкриття провадження у справі рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Отже, для застосування вказаної підстави для відмови у відкритті провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. При цьому, зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

На стадії вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі за даною позовної заяви, суддею встановлено такі обставини:

ОСОБА_1 28.10.2015 р. склав кваліфікаційні іспити для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про що йому видано свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту серії КВ№000420 від 09.11.2015 р., виданого КДКА м. Києва. Радою адвокатів м. Києва прийнято рішення від 09.06.2016 р. №50 про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №05777 від 30.06.2016 р.

11.07.2016 р. до електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України були внесені необхідні відомості щодо ОСОБА_1 , як адвоката.

У вересні 2016 р. посадовими особами НААУ, РАУ відомості з Єдиного реєстру адвокатів України стосовно адвоката ОСОБА_1 були вилучені з відкритого доступу.

У січні 2018 р. позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України, третя особа: Рада адвокатів м. Києва, в якому просив визнати протиправними дії Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» щодо навмисного приховування та знищення з набору відкритих даних у вигляді Єдиного реєстру адвокатів України, розміщеному на веб-порталі www.unba.org.ua, публічної інформації щодо позивача, як адвоката, зобов`язання Недержавну некомерційну професійну організацію «Національна асоціація адвокатів України» відновити для публічного доступу відомості про нього як про адвоката.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2018 р. у справі №826/1765/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018 р., визнано протиправними дії Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» щодо вилучення з відкритого доступу публічної інформації щодо адвоката ОСОБА_1 з Єдиного реєстру адвокатів України (http://erau.unba.org.ua/), зобов`язано Недержавну некомерційну професійну організацію «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України відновити для публічного доступу відомості про адвоката ОСОБА_1 в Єдиному реєстрі адвокатів України шляхом їх відображення у відкритому доступі на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України (http://erau.unba.org.ua/).

14.12.2018 р. Недержавною некомерційною професійною організацією «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України прийнято рішення за №227 «Про скасування рішення Ради адвокатів міста Києва від 09.06.2016 року № 50 про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 ».

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів України від 14.12.2018 року № 227 «Про скасування рішення Ради адвокатів міста Києва від 09.06.2016 року № 50 про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1»; визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів України від 11.06.2016 №156 «Про деякі питання реалізації Висновків спеціальної тимчасової комісії з перевірки діяльності органів адвокатського самоврядування міста Києва».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного від 02.07.2020 р., визнано протиправним та скасовано рішення Ради адвокатів України від 14.12.2018 року №227 «Про скасування рішення Ради адвокатів міста Києва від 09.06.2016 року № 50 про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 », визнано протиправним та скасувано рішення Ради адвокатів України від 11.06.2016 №156 «Про деякі питання реалізації Висновків спеціальної тимчасової комісії з перевірки діяльності органів адвокатського самоврядування міста Києва».

В жовтні 2021р. ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва у справі №758/14624/21 з позовом до відповідача про відшкодування моральної майнової шкоди, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошові кошти у сумі 710 398, 11 грн., з яких матеріальна шкода у сумі 127 833, 28 грн., моральна шкода у сумі 582 564,83 грн.

З огляду на тривалість вимушених змін у житті позивача та моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок вчинення протиправних дій та рішень, Подільський районний суд міста Києва рішенням від 15.08.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2024, вважав обґрунтованим, ураховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, стягнути на користь позивача 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та відмовити у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди.

З обґрунтування позовних вимог, заявлених у справі №758/14624/21 вбачається, що підставами заявлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди були обставини, які ОСОБА_1 зазначає в даній позовній заяві, яка подана до суду в січні 2026р. про відшкодування справедливої сатисфакції.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви у справі №758/212/26, позов у даній справі співпадає з позовом у справі №758/14624/21, по якій вже ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили, за складом учасників цивільного процесу та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Позивач, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини та вживаючи синоніми понять «матеріальна та моральна шкода» - «грошова компенсація», «справедлива сатисфакція», робить спробу довести, що матеріально-правові вимоги позовів різні.

Не дивлячись на те, що вимогу про відшкодування упущеної вигоди позивач називає «справедливою сатисфакцією», за своєю суттю така позовна вимога не стає такою, яка містить в собі інші матеріально-правові вимоги.

Так, у справі №758/14624/21 Верховний Суд (постанова від 02.10.2025), залишаючи судові рішення першої та апеляційної інстанції без змін, щодо відшкодування майнової шкоди зазначив таке: «Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном……..Позивачу слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток……Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними розрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але їх неотримання через винні дії відповідача…..Також позивач повинен довести факти вжиття ним певних заходів для одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, позивач має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання позивачем очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки його самого, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню…

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок обмеження відповідачем його у праві на зайняття адвокатською діяльністю він не отримав дохід (гонорар) за укладеними з клієнтами договорами про надання правової допомоги від 23 березня 2017 року, 27 березня 2018 року, 01 жовтня 2018 року, 02 січня 2019 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній частині суди правильно виходили із того, що позивач не надав належні та допустимі докази узгодження між сторонами цих правочинів розміру гонорару, який позивач мав отримати у разі, якщо б його право на заняття адвокатською діяльністю не було порушено відповідачем».

Наведене обґрунтування, викладене в постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2025р. у справі №758/14624/21, доводить, що вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування упущеної вигоди вже були предметом судового розгляду.

У даній справі №758/212/26 позивач заявляє аналогічні вимоги, втім називає їх відшкодуванням справедливої сатисфакції.

Зважаючи на те, що під час вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 була встановлена тотожність його позовних вимог з позовними вимогами, підставами позову та складом учасників у справі, по якій вже наявне судове рішення, яке набрало законної сили, суддя дійшла висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження в справі, у якій заявлені аналогічні вимоги.

Керуючись ст.ст. 186, 293, 315 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про відшкодування справедливої сатисфакції.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

СуддяТ. В. Войтенко