Справа № 683/1183/25
У Х В А Л А

10 лютого 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі №683/1183/25, 2/683/844/2025 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

16 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі №683/1183/25, 2/683/844/2025 за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Обґрунтовуючи заяву вказує, що Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області 20 травня 2025 року було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором. 03 червня 2025 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено заяву про видачу виконавчого листа у даній справі, а 09 жовтня 2025 року направлено заяву про хід справи щодо видачі виконавчого листа. На вказаний запит було отримано повідомлення суду про те, що оригінал виконавчого листа направлено на адресу стягувача, а саме: АДРЕСА_1 . Однак, ТОВ «ФК «ЄАПБ» знаходиться за адресою: вул. Лісова,2 м. Бровари Київської області. Тобто, виконавчий лист помилково був направлений за іншою адресою і ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказаний виконавчий лист не отримало.

Оскільки строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув, а оригінал виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, тому просить видати дублікат вказаного виконавчого листа.

У судове засідання сторони, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви, не з`явились, що не перешкоджає розгляду даної заяви.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року у цивільній справі №683/1183/25, 2/683/844/2025 позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №4865822 від 20 серпня 2023 року в сумі 20625 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14625 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 3028 грн. судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили 24 червня 2025 року і на його підставі 27 червня 2025 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області було виготовлено виконавчий лист.

Згідно супровідного листа 27 червня 2025 року за вих.№683/1183/25/7907/2025 вказаний виконавчий лист направлено на адресу стягувача ТОВ «ФК «ЄАПБ»: вул. Лісова,2, поверх №4 м. Бровари,07400.

Проте, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду, вбачається, що оригінал виконавчого листа було помилково направлено на адресу: вул. Лісова,2 м. Хмельницький, 29019, яка не є адресою стягувача.

При цьому, на адресу суду оригінал виконавчого листа не повертався, а в матеріалах справи відсутні належні докази отримання стягувачем оригіналу виконавчого листа, що свідчить про його втрату.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення кореспондується з нормами п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України, а також ч.1 ст.18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) з огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України, ст.10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка в силу ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Із положень ст. 6 Конвенції слідує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції (далі Перший протокол) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» («Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraіne», заява №40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року, п.п. 51-53) сформулював загальні принципи виконання судових рішень, зазначивши, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Підпунктом 17.4 пункту 17 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

За змістом указаних процесуальних норм єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного

документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано судове рішення, на підставі якого його видано, та чи не втратило це рішення законної сили.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

За змістом ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 може бути пред`явлено до виконання в строк до 24 червня 2028 року.

Досліджені судом докази свідчать про те, що виконавчий документ дійсно втрачено, причому не з вини стягувача, рішення суду залишається не виконаним і строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплинув, тому заява стягувача про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню.

Керуючись п.п.17.4 п.17 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.260-261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» дублікат виконавчого листа у цивільній справі №683/1183/25, 2/683/844/2025 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складено 11 лютого 2026 року.

Суддя: