Справа № 646/1247/26
№ провадження 2/646/2243/2026
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження по цивільній справі

10.02.26 м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Барабанова В.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління юстиції України, третя особа: ТОВ «Кредит Колекшн Груп» про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

09 лютого 2026 року до Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління юстиції України, третя особа: ТОВ «Кредит Колекшн Груп», про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

1.визнати виконавчий лист № 2035/11465/2012, виданий Червонозаводським районним судом м. Харкова, таким, що не підлягає виконанню;

2.зобов`язати Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби зняти арешт з майна та коштів, накладений у межах ВП № 39856739 (запис № 26541057 від 08.06.2018);

3.зобов`язати виключити відомості про мене з Єдиного реєстру боржників, внесені у зв`язку з ВП № 39856739.

Відповідно до ч.1ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Ознайомившись з позовною заявою, долученими до неї доказами, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Дослідженням змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що звернення ОСОБА_1 до суду обумовлене наявністю в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записів про обтяження (арешт) нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , який накладено державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління юстиції України у ВП 39856739 (з в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №22035/11465/2012, виданого Червонозаводським районним судом м. Харкова на виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредит Колекшн Груп» боргу у сумі 29 448,11 грн.

Наразі жодне з виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі ДВС не перебуває, а те провадження знищене за закінченням терміну їх зберігання. Позивач звернувся до відділу ДВС, на яку з відділу державної служби було повідомлено, що 08.06.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Щодо порушеного у зверненні питання стосовно виключення з реєстру боржників та зняття арешту з майна/коштів, повідомлено що підстави для зняття арешту відсутні, станом на дату надання відповіді залишок боргу по ВП 39856739 становить 32 695,92 грн.

У зв`язку з цим позивач вважає, що виконавчий документ об`єктивно не може бути виконаний, а арешт майна та статус боржника в реєстрі є незаконними та такими, що порушують його права. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа чи у разі, якщо судове рішення, яке було підставою для видачі виконавчого листа скасовано, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №2-356/12, від 03.11.2021 у справі №161/14034/20, від 22.12.2021 у справі №645/6694/15.

Однак, ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» наділяє виключним правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна особу, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Відповідно дост.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Водночас, відповідно дост.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Порядок подання такої скарги регламентовано розділом 7 ЦПК України, адже вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця, оскільки є процесуальною дією державного виконавця, вчиненою в рамках виконавчо-процесуальних відносин, що виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Так, з позову та долучених до нього матеріалів слідує, що ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог безпосередньо до відповідача. Суть позову стосується зняття арешту з майна, належного ОСОБА_1 , обтяженого вжитими державним виконавцем заходами забезпечення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, в якому ОСОБА_1 був боржником.

Отже, враховуючи, що позивач був боржником в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виконавчого листа №22035/11465/2012, виданого Червонозаводським районним судом м. Харкова на виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредит Колекшн Груп» боргу у сумі 29 448,11 грн, й арешт накладено державним виконавцем на його майно в порядку виконання рішення суду, ухваленого за правилами цивільного судочинства, тому законом для боржника як сторони виконавчого провадження встановлений інший порядок захисту його майнових прав шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, незалежно від наявності виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження по справі відмовляє у такому відкритті.

Зважаючи на наведені положення, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі, оскільки пред`явлений ОСОБА_1 позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.

Керуючись ст.ст.186ч.1 п.1,260,261,353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління юстиції України, третя особа: ТОВ «Кредит Колекшн Груп», про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право звернення до суду у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби в порядку, визначеному розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: В.В. Барабанова