Справа № 158/2652/25 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/213/26 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Кравціва Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерство оборони України, Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області, про встановлення факту батьківства за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерства оборони України, Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області, про встановлення факту батьківства.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_4 ..

Вказує, що 22.11.2022 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 який, після реєстрації шлюбу, подав заяву про визнання батьківства відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі вказаної заяви були внесені зміни до актового запису № 4 від 11.02.2016 року про народження ОСОБА_4 , складеного виконавчим комітетом Дідичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, а саме: прізвище дитини було змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Також, ОСОБА_5 було записано батьком дитини.

Стверджує, що ОСОБА_5 не є біологічним батьком дитини. Вказана обставина встановлена рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.05.2024 року.

Вказує, що біологічним батьком сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_11 , який визнавав себе батьком дитини, піклувався та утримував його, однак, будучи військовослужбовцем та здійснюючи захист України від російської військової агресії 10.10.2023 року, загинув під час виконання бойового завдання.

Зазначає, що встановлення факту батьківства ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення права ОСОБА_4 , як сина померлого, на отримання грошових виплат у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, а також спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Просить встановити факт батьківства, а саме: що ОСОБА_11 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести відповідні зміни до актового запису про народження.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2025 року позов задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису про народження № 4, складеного 11.02.2016 року виконавчим комітетом Дідичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, вказавши батьком дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що о ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.02.2016 року (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 22.11.2022 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 було укладено шлюб, який зареєстрований Старосамбірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Старосамбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.14).

Як вбачається із повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 09.05.2023 року, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 11 лютого 2016 року виконавчим комітетом Дідичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області складено відповідний актовий запис № 4. Його батьками зазначено: батько ОСОБА_5 ; мати ОСОБА_2 (а.с.14 зворотня сторона).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області 23.05.2024 року ухвалено виключити відомості про ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_4 , як батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про народження № 4, складеного 11.02.2016 року виконавчим комітетом Дідичівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. (а.с. 16 зворотня сторона 17).

Відповідно до копії сповіщення № 182 встановлено, що солдат ОСОБА_11 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби, завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України поблизу населеного пункту Первомайське Донецької області (а.с. 13)

Факт загибелі ОСОБА_11 також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 15.10.2025 року та копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 16.10.2025 року (а.с. 81-84, 97).

Задовольняючи позов в даній цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази свідчать про те, що ОСОБА_11 є батьком дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Такі висновки суду є помилковими, оскільки зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22, від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22).

Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 стверджує, що біологічним батьком ОСОБА_10 є ОСОБА_11 , а тому з метою оформлення спадкових прав в інтересах неповнолітнього сина, та набуття ним статусу члена родини загиблого військовослужбовця, звернулась до суду із даною позовною заявою про встановлення факту батьківства.

Відповідачем у даній цивільній справі позивач зазначила ОСОБА_3 , за її словами рідного брата загиблого, однак в матеріалах цивільної справи відсутні будь -які докази, що підтверджували б родинні зв`язки вказаних осіб.

При відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції не дотримався вимог ч 6 ст. 187 ЦПК України та не звернувся до відповідного органу реєстрації та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_3 .. Судові повістки, які надсилались на ім`я ОСОБА_3 на адресу, що зазначена позивачем, поверталися з відміткою «адресат відсутній», позбавивши суд апеляційної інстанції встановити особу відповідача.

Відповідно до висновку про біологічну спорідненість № MGU2739 від 31.10.2024 року, який в основу свого рішення поклав суд першої інстанції, за результатами генетичного аналізу ОСОБА_3 (рідний брат ОСОБА_11 ) може бути біологічним дядьком ОСОБА_10 . Ймовірність спорідненості 64.64189244% (а.с.96).

У даному висновку зазначено, що «згідно з індексом правдоподібності для результатів ДНК аналізу на встановлення спорідненості, результати цього аналізу свідчать про те, що донор зразка, маркованого « ОСОБА_3 », може бути біологічним дядьком донора зразка, маркованого « ОСОБА_10 », однак, згідно з міжнародними стандартами встановлення спорідненості за ДНК, результати цього аналізу слід вважати невизначеними».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визнаний в якості належного та допустимого доказу результат висновку про біологічну спорідненість № MGU2739 від 31.10.2024 (що слідує із самого висновку), не є експертним висновком в розумінні статті 102 ЦПК України та не може бути належними та достатнім доказом факту батьківства ОСОБА_11 щодо ОСОБА_10 , оскільки у висновку не зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність та такий був виготовлений для суду. Окрім того, колегія суддів, зауважувала вже, що є бездоказовими твердження позивача про родинні зв`язки, як братів, ОСОБА_3 , та загиблого ОСОБА_11 .

Також суд першої інстанції, як на підставу задоволення позову послався на довідку № 7 від 04.11.2023 року Свято-Стрітенської-релігійної громади Волинської Єпархії УПЦ, відповідно до якої 15.05.2016 року в Свято-Стрітенському храмі с. Залісоче було звершено Таїнство Хрещення над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на прохання батька дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що є відповідний запис в реєстраційній книзі під номером 86 від 15.05.2016 року (а.с.7 зворотня сторона).

Однак в матеріалах справи відсутній витяг з реєстраційної книги де зазначено відповідний запис та саме свідоцтво про хрещення.

В матеріалах даної цивільної справи відсутні докази того, що ОСОБА_13 , який підписав дану довідку, та свідчив про спільне проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_11 тривалий час однією сім`єю та народження у них сина ОСОБА_15 , станом на 2016 рік був настоятелем Свято-Стрітенського храму.

Надані позивачем фотокопії (скріншотів) месенджера переписки із невстановленим абонентом «С», виписки по картковому рахунку за період з 01.09.2023 по 17.10.2023, не містять жодних належних та допустимих доказів ні про спілкування, ні про допомогу з боку ОСОБА_11 щодо ОСОБА_10 ..

Безпідставними є твердження позивача, що у листі вивчення з особової справи військовослужбовця ОСОБА_11 вона вказана як бувша дружин (а с. 11). З дослідженого судом копії названого документу вбачається, що колишньою дружиною зазначено « ОСОБА_16 » при тому, що ім`я позивача є « ОСОБА_17 ».

Позивачем не надано інших належних та допустимих письмових доказів (листів, анкет, документів), які б свідчили про визнання за життя ОСОБА_11 свого батьківства щодо ОСОБА_10 ..

Визнання позовної заяви відповідачем ОСОБА_3 не може вважатись належним обґрунтуванням батьківства загиблого ОСОБА_11 , оскільки відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений ним у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22, суди не вправі покладати в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши водночас обставин справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення.

Дослідивши надані на підтвердження заявлених вимог докази, апеляційний суд доходить висновку про недоведеність позивачем заявлених нею вимог щодо встановлення факту батьківства ОСОБА_11 щодо малолітнього сина ОСОБА_10 ..

Відповідно до ч. 8 та 9 ст. 9 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Колегія суддів при вирішенні даного спору, з врахуванням встановлених обставин справи, керується наведеними засадами регулювання сімейних відносин.

Судом встановлено, що з моменту народження ОСОБА_15 , позивач не вчиняла дій спрямованих на підтримання батьківських відносин між сином та загиблим ОСОБА_11 , не повідомляла сину хто є його батьком. У свідоцтві про народження дитини запис про батька здійснено зі слів ОСОБА_2 (як повідомив представник позивача з метою отримання коштів, як одинока матір). Після одруження у 2022 році з ОСОБА_5 , погодилась про визнання її чоловіком батьківства щодо ОСОБА_15 та зміну прізвища та по батькові дитини. Станом на день звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , однак ініціює судові справи щодо особи батька малолітнього сина.

На думку колегії суддів, такі дії позивача, негативно вливають на несформовану психіку малолітнього ОСОБА_15 , оскільки неодноразово змінюються його анкетні дані (прізвище, по батькові, інформація про батька).

Лише після смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_2 вирішила встановити офіційно його батьківство щодо сина ОСОБА_15 .

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що дії позивача порушують моральні засади суспільства, спрямовані виключно на досягнення матеріального блага та не переслідують мети захисту інтересів малолітньої дитини, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерство оборони України, Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області, про встановлення факту батьківства - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: