РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року с-ще Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Масло С.П.

за участю секретаря судового засідання Чміль Т.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Близнюки цивільну справу у порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: 1) встановити факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини; 2) визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на частину земельної ділянки, площею 7,1699 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Близнюківської територіальної громади (колишня Лукашівська сільська рада) Лозівського (колишнього Близнюківського) району Харківської області, кадастровий номер :01:000:0166, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла сестра позивачки ОСОБА_3 , яка на день смерті мешкала в селі Водяне, Лозівського району, Харківської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини земельної ділянки, площею 7,1699 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Близнюківської територіальної громади (колишня Лукашівська сільська рада) Лозівського (колишнього Близнюківського) району Харківської області, кадастровий номер :01:000:0166 та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області, 07 грудня 2017 року, за реєстром №2588.Спадкоємцем на вказане спадкове майно є, вона, сестра спадкодавця, ОСОБА_1 , згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України. Крім неї, у спадкодавця є спадкоємець за законом, син спадкодавця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В шлюбі спадкодавець на час смерті не перебувала. Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством, у спадкодавця немає. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався. Спадщину після смерті сестри позивач прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі чого було заведено спадкову справу 124/2024. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки позивачу було відмовлено і роз`яснено, що на момент смерті спадкодавця разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований син спадкодавця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно п.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Як зазначає нотаріус, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Позивач зазначає, що відповідач по справі, син спадкодавця, ОСОБА_2 з 2014 року не мешкав за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 . Його особистих речей в будинку немає. Реєстрація ОСОБА_2 з 2014 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була формальною. Факт непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується свідченнями сусідів, які зазначені у Акті про непроживання особи від 20 вересня 2025 р. На думку позивача, сам по собі факт реєстрації відповідача разом зі спадкодавцем на час смерті не свідчить про те, що відповідач прийняв спадщину після смерті матері. Заяву про прийняття спадщини відповідач до нотаріальної контори не подавав. Отже, через відсутність встановленого юридичного факту непроживання відповідача зі спадкодавцем, вона, як спадкоємець за законом, яка спадщину прийняла в установлені законом строки, позбавлена можливості оформити її на своє ім`я, у зв`язку з чим змушена звертатися з даним позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи, причин неявки до суду не повідомив.

Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що вбачається з паспорту громадянина України.

ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними сестрами.

15 листопада 2007 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу, 20 листопада 1990 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини земельної ділянки, площею 7,1699 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Близнюківської територіальної громади (колишня Лукашівська сільська рада) Лозівського (колишнього Близнюківського) району Харківської області, кадастровий номер :01:000:0166 та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Щербина В.В., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області, 07 грудня 2017 року, за реєстром №2588.

Після смерті сестри ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі чого було заведено спадкову справу 124/2024.

Як вбачається з спадкової справи 124/2024, згідно постанови Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області від 29 липня 2025 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки було відмовлено і роз`яснено, що на момент смерті спадкодавця разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований син спадкодавця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно п.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Як зазначає нотаріус, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не звертався.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачкою на підтвердження факту не проживання відповідача з спадкодавцем було надано акт від 20.09.2025 року підписаний односельчанами ОСОБА_3 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Проте, суд зазначає, що вказаний акт від 20.09.2025 року складений виключно односельчанами ОСОБА_3 є фактично показаннями цих осіб, оформленими як єдиний документ. Вказаний акт не засвідчувався будь-ким органом державної влади, при його складанні та підписанні були відсутні будь-які посадові особи.

Враховуючи викладене, суд не може вважати вказаний акт як окремий достатній, достовірний письмовий доказ на підтвердження наведених у ньому обставин, оскільки показання свідків суд повинен сприйняти безпосередньо під час судового розгляду.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснили, що вони жили по сусідству з ОСОБА_3 .. Син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 з нею не проживав з 2008 року, оскільки одружився та переїхав жити в інше місце. Після смерті ОСОБА_3 її похованням займалась її сестра ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що фактично в матеріалах справи на підтвердження обставин викладених в позові наявні лише показання трьох свідків ( акт від 20.09.2025 року суд також оцінив виключно як письмове оформлення показань цих же свідків).

Проте, суд зазначає, що показань трьох свідків за для доведення факту не проживання відповідача з спадкодавцем та позбавлення відповідача права на спадкування, є недостатнім, тобто показання свідків у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на недоведеність факту непроживання відповідача зі спадкодавцем, в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 слід відмовити.

Щодо позовних вимог про встановлення факту не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України, позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову позивач визначив вимоги про встановлення факту непроживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, з метою належного оформлення позивачем спадщини.

Однак, виходячи зі змісту позовних вимог, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем за законом після смерті сестри.

Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановлення факту не проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не відповідають належному способу захисту, це є обставинами, які підлягають доказуванню та встановленню у мотивувальній частині рішення під час вирішення спору про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у цій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або в порядку ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 22.01.2026.

Суддя С.П. Масло