Справа № 513/1328/25
Провадження № 2/513/202/26
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Филипчук Л.В., прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Франчука О.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в с. Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області Сара Олександра Васильовича в інтересах держави в особі Відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кулевчанська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої адміністративним корупційним правопорушенням,

у с т а н о в и в:

07 жовтня 2025 року керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області Сара Олександра Васильовича в інтересах держави в особі Відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кулевчанська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої адміністративним корупційним правопорушенням, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, збитки, завдані внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення, у розмірі 37 958, 44 гривень. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3028 грн на користь Одеської обласної прокуратури.

Позов обґрунтував тим, що Білгород-Дністровською окружною прокуратурою Одеської області вивчено питання щодо захисту інтересів держави у сфері протидії корупції шляхом повернення до державного та місцевого бюджетів коштів та відшкодування шкоди, завданої адміністративними корупційними правопорушеннями. За результатами проведеного вивчення встановлено, що постановою Саратського районного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року у справі № 513/104/23 начальника відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 гривень. Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 видав та підписав накази, яким наказав, виплатити премію працівникам, зокрема де міститься інформація щодо виплати премії та надбавки ОСОБА_2 : наказ № 13 від 24 травня 2021 року премія у розмірі 1407,22 грн., та надбавка у розмірі 1497,22 грн., наказ № 14 від 24 червня 2021 року, премія у розмірі 1925,00 грн., та надбавка у розмірі 1925,00 грн., наказ № 17 від 27 липня 2021 року, премія у розмірі 3850,00 грн., наказ № 24 від 10 грудня 2021 року, премія у розмірі 9000,00 грн., наказ № 6 від 21 лютого 2022 року, премія у розмірі 3850,00 грн., наказ № 17 від 23 липня 2022 року премія у розмірі 6500,00 грн., наказ № 18 від 21 серпня 2022 року премія у розмірі 3414,00 грн., наказ № 20 від 22 вересня 2022 року премія 2500,00 грн., наказ № 24 від 21 жовтня 2022 року премія у розмірі 2000,00 грн. Таким чином, ОСОБА_1 , як посадовою особою вчинено вищезазначені адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Згідно з інформацією Кулевчанської сільської ради Одеської області від 04 серпня 2023 року № 1722/02-07/25/1035 Кулевчанська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області не вживала заходів щодо стягнення з ОСОБА_1 у судовому порядку коштів, сплачених у якості премій згідно з вищезазначеними наказами та ОСОБА_1 не повернуто кошти, сплачені ОСОБА_2 у сумі 37958,44 гривень. Таким чином, грошові кошти, виплачені ОСОБА_2 у якості премій та надбавок, в загальній сумі 37958, 44 грн мають бути відшкодовані на користь державного бюджету в особі відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Факт протиправних, винних дій, вчинених відповідачем, а відтак і негативні наслідки таких дій, які виразилися у неправомірному здійснені нарахування та виплати на користь відповідача грошових коштів у сумі 37958,44 грн. підтверджується постановою Саратського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року та постановою Одеського апеляційного суду від 12 травня 2023 року у справі №513/104/23. Таким чином, вищевказаними постановами встановлено порушення вимог законодавства при нарахуванні та виплаті премій відповідачем на користь його невістки ОСОБА_2 .. Порушення інтересів держави полягає у неправомірному отриманні ОСОБА_2 коштів державного бюджету у сумі 37958,44 гривень.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній справі та ухвалено справу розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

12 січня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Франчук О.В. у судовому засіданні підтримав позов з підстав викладених у ньому та просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив проти позову, зазначив, що премія розподілялась як і іншим працівникам. Крім того, прокурор вже звертався із відповідною позовною заявою, яка залишена без розгляду, та просив суд застосувати строк позовної давності.

Представник третьої особи, Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду до суду не з`явився, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду до суду не з`явилася, не повідомила причину своєї неявки.

Вислухавши пояснення та думку прокурора, відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові заяви, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що розпорядженням Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 19 квітня 2021 року №43-к прийнято ОСОБА_1 на посаду начальника відділу житло-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради з 19 квітня 2021 року, як такого що пройшов за конкурсом на заміщення вакантної посади. Присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Наказом №16-к від 12 травня 2021 року ОСОБА_2 призначено на посаду касира у відділ житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради з 12 травня 2021 року.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, підписав такі накази, яким наказав, виплатити премію працівникам, зокрема де міститься інформація щодо виплати премії та надбавки ОСОБА_2 : наказ № 13 від 24 травня 2021 року премія у розмірі 1407,22 грн., та надбавка у розмірі 1497,22 грн., наказ № 14 від 24 червня 2021 року, премія у розмірі 1925,00 грн., та надбавка у розмірі 1925,00 грн., наказ № 17 від 27 липня 2021 року, премія у розмірі 3850,00 грн., наказ № 24 від 10 грудня 2021 року, премія у розмірі 9000,00 грн., наказ № 6 від 21 лютого 2022 року, премія у розмірі 3850,00 грн., наказ № 17 від 23 липня 2022 року премія у розмірі 6500,00 грн., наказ № 18 від 21 серпня 2022 року премія у розмірі 3414,00 грн., наказ № 20 від 22 вересня 2022 року премія 2500,00 грн., наказ № 24 від 21 жовтня 2022 року премія у розмірі 2000,00 грн.

Як вбачається з постанови Саратського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення: за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП - у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень; за ч. 2 ст.172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень. На підставі ст. 36 КУпАП, остаточно накладено на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 12 травня 2023 року, апеляційну скаргу захисника Манової Інни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Саратського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Як вбачається з відповіді Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 1722/02-07/25/1035 від 04 серпня 2025 року, Кулевчанська сільська рада, маючи право, а не обов`язок, одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди в результаті вчинення адміністративного правопорушення, повідомила, що заходи стосовно стягнення з ОСОБА_1 збитків у наслідок незаконного преміювання ОСОБА_2 на суму 56 476 грн 88 копійок не приймала, у зв`язку із перевищенням суми двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачає вирішення даного питання в порядку цивільного судочинства. Заходи стосовно стягнення вищезазначеної суми Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області в межах повноважень визначених законодавством у частині накладення стягнення за адміністративне правопорушення не планується, у зв`язку із впливом строку накладення адміністративного стягнення. Таким чином, беручи до уваги факт, що моментом вчинення адміністративного правопорушення вважається 2021 рік, Кулевчанська сільська рада не планує вжиття шляхом звернення до суду, оскільки сплив строк позовної давності, що не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, але може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Як встановлено ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до ст. 137 КЗпП України визначено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

За правилами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками відповідно до статті 22 ЦК України розуміють втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.

Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Встановлені у статті 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і для юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.

Диспозиція ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП не передбачає наявності таких кваліфікаційних ознак як «шкода» або «збиток», на відміну від зокрема диспозицій ст. ст. 164-2, 164-15, 166-16, 166-17 КУпАП, внаслідок чого постанова Саратського районного суду Одеської області від 05 квітня 2023 року, яка набрала законної сили, доказує лише факти вчинення ОСОБА_1 корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Тобто доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, які є адміністративними правопорушеннями з формальним складом, не позбавляє позивача (в даному випадку - прокурора) від обов`язку доведення наявності шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, що притаманно деліктним правовідносинам.

Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 127/12338/19.

При розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та визнання його винним за вчинені адміністративні правопорушення, судом не встановлювався факт завдання такої шкоди та розмір такої шкоди, які не впливали на кваліфікацію вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

У відповідності до статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними у судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема, Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнаним недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором не надано доказів про скасування органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних наказів № 13 від 24 травня 2021 року, № 14 від 24 червня 2021 року, № 17 від 27 липня 2021 року, наказ № 24 від 10 грудня 2021 року, наказ № 6 від 21 лютого 2022 року, наказ № 17 від 23 липня 2022 року, № 18 від 21 серпня 2022 року, № 20 від 22 вересня 2022 року, наказ № 24 від 21 жовтня 2022 року. Відповідні позовні вимоги прокурором і в судовому порядку також не заявлялись.

Отже, наведені спірні накази на виконання вимог статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» у встановленому порядку не скасовувалися, правомірність отримання премій, надбавок ОСОБА_2 не оспорювалась.

Заходи фінансового контролю комунального закладу також не здійснювались. Доказів у вигляді експертного висновку або акту аудиторської служби за результатами перевірки щодо визначення та встановлення розміру збитків спричинених адміністративним правопорушенням відповідачем прокурором до позову не надано.

Відповідних клопотань про призначення експертизи в судовому порядку прокурором не заявлено.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань, входять до структури заробітної плати. Інші заохочувальних та компенсаційних виплати належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Також матеріали пред`явленого прокурором позову не містять доказів, що виплати здійснені безпідставно та з перевищенням кошторису виділених коштів.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положенням ч.2 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, так як не доведено існування самої шкоди, яка б була завдана адміністративними корупційними правопорушеннями.

Також щодо спливу строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, це є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Однак, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку із чим підстави для вирішення питання щодо застосування позовної давності вістуні.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас положення ч.1 ст. 57 ЦПК України передбачають, що органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють.

Отже статус прокуратури у цій справі визначений частиною першою статті 48 ЦПК України- сторона у справі, що покладає на таку сторону обов`язок з відшкодування судових витрат, у порядку визначеному статтею 141 ЦПК України.

Такий висновок заначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 699/1009/20 (провадження № 61-3282св22), а також подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 750/958/20 (провадження № 61-10606св22), від 03 травня 2022 року у справі № 159/6473/20-ц (провадження № 61-16567св21).

Крім того, в пунктах 8.32 і 9.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (провадження № 12-1гс22) зазначено висновки про те, що звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.

Судові витрати понесені прокуратурою внаслідок сплати судового збору в розмірі 3028 грн, за умов відмови в задоволенні позову, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст.12, 49, 81, 141, 223, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В позові керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області Сара Олександра Васильовича в інтересах держави в особі Відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кулевчанська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої адміністративним корупційним правопорушенням відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 січня 2026 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Білгород-Дністровська окружна прокуратура в інтересах Відділу житлово-комунального господарства, транспорту, благоустрою та енергопостачання Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, , адреса: м.Білгород-Дністровський, вул. Незалежності, 39, Одеської області.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 09 листопада 2018 року, органом 5144, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Кулевчанська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області Код , адреса: 68261, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Кулевча, вул. Центральна, 52.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий 07 вересня 2005 року Саратьким РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя К. Ю. Рязанова