Єдиний унікальний номер 741/2169/25
Провадження № 2-н/741/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року суддя Носівського районного суду Чернігівської області Ляшко Р.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вивчивши подану заяву та додані до неї документи, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас ч. 1 ст. 28 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність, згідно з якою позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Верховний Суд у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 дійшов висновку, що положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника.

На виконання вказаної норми судом було направлено запит до Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника.

З відповіді Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області №164/03-14 від 14.01.2026 вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу вказала своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 245 від 21.10.2025.

Згідно з Витягом із реєстру територіальної громади № 2022/00167591 від 26.07.2022 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, ні заявник, ні боржник не зареєстровані на території, яка територіально підсудна Носівському районному суду Чернігівської області.

Таким чином, підстав для розгляду вказаної заяви Носівським районним судом Чернігівської області відповідно до вимог ст.ст. 27, 28 ЦПК України не встановлено.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч. 2 ст. 167 ЦПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Оскільки заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини подана з порушенням правил підсудності, у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 162, 165, 166, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09 лютого 2026 року.

Суддя Р.С. Ляшко