Справа № 185/6080/25
Провадження № 2/185/1231/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк»» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: від 25.09.2021 кредитний договір No7, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 6000 грн.; від 28.09.2021 кредитний договір No7, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 10253 грн.; від 21.12.2021 кредитний договір No701, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 28498 грн. Відповідач всупереч умовам кредитних договорів свої зобов`язання належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.02.2025 склала: 1) По кредитному договору від 25.09.2021 No 7 - 9173.14 (дев`ять тисяч сто сімдесят три гривні 14 копійок) грн., з яких: 5640.44 грн. заборгованість за кредитом; 3532.7 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 28.09.2021 No 7- 9625.86 (дев`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 86 копійок) грн., з яких: 5943.33 грн. заборгованість за кредитом; 1.44 грн. заборгованість процентами; 3681.09 грн. заборгованість за комісією; 3) По кредитному договору від 21.12.2021 No 701- 28012.69 (двадцять вісім тисяч дванадцять гривень 69 копійок) грн., з яких: 24358.45 грн. заборгованість за кредитом; 6.56 грн. заборгованість процентами; 3647.68 грн. заборгованість за комісією.

Відповідач та його представник правом на подання відзиву не скористалися.

Представник відповідача вважаючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково надав свої письмові пояснення в яких визнав позов частково, а саме в частині стягнення:за кредитним договором від 25.09.2021 року No7,суми в розмірі 9173.14 грн з яких: 5640.44 грн. заборгованість за кредитом; 3532.7 грн. заборгованість процентами; за кредитним договором від 28.09.2021 року No7,суми в розмірі 5445,77 грн з яких: 5444,33 грн. заборгованість за кредитом; 1.44 грн. заборгованість процентами; за кредитним договором від 21.12.2021 року No701,суми в розмірі 23866,01 грн з яких: 23859,45 грн. заборгованість за кредитом; 6.56 грн. заборгованість процентами. В задоволені іншої частини просив відмовити, судові витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що кредитор включив в умови договорів No7 та No70 комісію в якості плати «за обслуговування кредитної заборгованості» в розмірі 3% (пункт 9 договору) та разової комісії 499 грн (пункт 10 договору). У пункті 9 договору відсутня інформація про порядок нарахування цих 3% комісії, а саме 3% від якої суми незрозуміло і за який період разово, щомісячно чи щорічно, а також відсутній перелік послуг. Договір закінчується після 14 пункту після якого сторони поставили дату та підписи, а надалі документ під назвою "графік платежів" не є частиною кредитного договору. Умови про комісію є незрозумілими, нечіткими та двозначними, а тому повинні тлумачитися на користь споживача відповідно до ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів". Крім того, перший пункт договору, який є по суті предметом договору вказує тільки на разову комісію, що також суперечить подальшим умовам договору про другий вид комісії. В подальшому сторони підписали другий документ під назвою "графік платежів" в якому вказана комісія загальний розмір комісіх - 8549,4 грн, але у самій таблиці платежів відсутня колонка про комісійні платежі, що ввело споживача в оману, оскільки споживач дивлячись у таблицю платежів не бачив графіку із сплати щомісячної комісії. При цьому ДКБО на який посилається позивач і який начебто містився на сайті банку відповідачка не підписувала та не ознайомлювалась із ним. Також, окрім нечітких і двозначних умов, слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази надання додаткових послуг за які нарахована комісія. Позивач не надав доказів про те, що він надавав частіше ніж 1 раз на місяць інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Умови про комісію є несправедливими умовами кредитного договору та такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що є підставою для визнання їх недійсними згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України та частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача у судове засідання не з?явився, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково в розмірі 34 944,22 грн., в іншій частині просив відмовити, судові витрати розподілити пропорційно задоволеним вимогам.

Дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, подав заяву про визнання позову частково без порушення процесуальних строків. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк»» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: від 25.09.2021року №7, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 6000 грн.; від 28.09.2021 року №7, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 10253 грн.; від 21.12.2021 року №701, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 28498 грн. на суму 17 500,00 грн. Позивач набув право вимоги до відповідача за цим договором.

Відповідач визнав заборгованість за кредитним договором №7 від 25.09.2021 року в повному обсязі, а саме в розмірі 9173.14 грн, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Кредитні договори № 7 від 28.09.2021 року та № 701 від 18.12.2001 року мають ідентичні умови, відрізняючись виключно датами укладення та розміром наданого кредиту. Умови щодо комісій, порядку їх нарахування та структури платежів у зазначених договорах є повністю однаковими, що свідчить про застосування кредитором стандартної (типової) договірної конструкції.

Пункт 1 обох кредитних договорів, який визначає предмет договору, не містить положень про нарахування щомісячної комісії або будь-якої іншої періодичної плати за обслуговування кредитної заборгованості. Натомість зазначений пункт передбачає виключно разову комісію, що свідчить про відсутність у сторін погодженого волевиявлення щодо встановлення іншого виду комісійних платежів.

Таким чином, подальші положення договору про комісію у розмірі 3 % суперечать предмету договору, що є порушенням принципу правової визначеності та внутрішньої узгодженості умов договору.

Пунктом 9 договорів передбачено комісію у вигляді плати «за обслуговування кредитної заборгованості» у розмірі 3 %, однак: не зазначено від якої саме суми вона нараховується; не визначено, за який період така комісія підлягає сплаті (разово, в день, щомісячно, щорічно); відсутній перелік конкретних послуг, за які стягується зазначена плата.

Договори закінчуються пунктом 14, після чого сторони проставили дати та підписи, що свідчить про відсутність будь-яких додаткових положень або роз`яснень, які б усували зазначену невизначеність.

У зв`язку з цим умови пункту 9 є нечіткими, двозначними та такими, що допускають різне тлумачення, а отже відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають тлумаченню на користь споживача.

Пункт 10 договорів передбачає разову комісію у сумі 499 грн, що логічно узгоджується з пунктом 1 договору.

Однак одночасне існування в договорі: разової комісії (п. 1, п. 10) та додаткової комісії у розмірі 3 % (п. 9), без чіткого розмежування їх правової природи та підстав нарахування, створює внутрішню суперечність умов договору, яка порушує баланс прав та обов`язків сторін і вводить споживача в оману щодо фактичної вартості кредиту.

Після укладення кредитних договорів сторони підписали окремий документ під назвою «Графік платежів», у якому зазначено загальний розмір комісії 8 549,40 грн. (за договором №701) та 3691,08 грн (за договором №7). Разом із тим, у самій таблиці графіку: відсутня окрема колонка комісійних платежів; неможливо встановити періодичність та механізм її нарахування; а вказані суми комісії значаться у колонці "проценти користування".

Така форма викладення інформації позбавляє споживача можливості усвідомити реальну структуру своїх зобов`язань та суперечить вимогам прозорості, встановленим законодавством про захист прав споживачів.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичного надання додаткових послуг, за які кредитором було нараховано комісію.

При цьому відповідно до статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний безоплатно обслуговувати кредит, надаючи споживачу інформацію не рідше одного разу на місяць.

Позивач не довів, що: надавав інформацію частіше ніж один раз на місяць; здійснював будь-які додаткові дії, які могли б вважатися окремими платними послугами

Таким чином, умови кредитних договорів № 7 та № 701 щодо нарахування комісій є: незрозумілими та двозначними; такими, що суперечать предмету договору; такими, що не підтверджені фактичним наданням послуг; несправедливими та такими, що призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за кожним із кредитних договорів разова комісія у розмірі 499 грн була списана кредитодавцем одразу при видачі кредиту.

Отже, вказана разова комісія фактично є платою за ініціювання (надання) кредиту, тобто за дію, яка вчиняється кредитодавцем у власних інтересах, а не в інтересах споживача. За таких обставин зазначена сума не може вважатися окремою платною послугою та повинна була бути включена до тіла кредиту, а не стягуватися як самостійний платіж.

Відповідач визнав позов частково, а саме в частині стягнення заборгованості за такими кредитними договорами:

за кредитним договором від 25.09.2021 року № 7 у розмірі 9 173,14 грн,

за кредитним договором від 28.09.2021 року № 7 у розмірі 5 445,77 грн,

за кредитним договором від 21.12.2021 року № 701 у розмірі 23 866,01 грн, а всього 34944,22 грн, що складає 74,65% від позовних вимог.

Однак, арифметичне додавання зазначених сум було здійснено невірно.

З урахуванням часткового визнання позову та перевірки правильності розрахунків, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача:

за кредитним договором від 25.09.2021 року № 7 9 173,14 грн, з яких:

?5 640,44 грн заборгованість за кредитом;

?3 532,70 грн заборгованість за процентами;

за кредитним договором від 28.09.2021 року № 7 5 445,77 грн, з яких:

?5 444,33 грн заборгованість за кредитом;

?1,44 грн заборгованість за процентами;

за кредитним договором від 21.12.2021 року № 701 23 866,01 грн, з яких:

?23 859,45 грн заборгованість за кредитом;

?6,56 грн заборгованість за процентами.

Всього: 38 484,92 грн, що становить 82,21 % від загального розміру позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Враховуючи двозначність умов щодо комісії, суд тлумачить їх на користь споживача відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». На це вказав Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) наведено правовий висновок про те, що у відповідності до частин першої-третьої статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

14 липня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 569/10527/15-ц (провадження № 61-15134св20) вказав, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за ініціювання (видачу) кредиту є нікчемним, оскільки встановлення такої плати було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил № 168.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України. Пропорційна частина задоволених вимог від заявлених складає 82,21%. Отже судовий збір підлягає стягненню в розмірі 1991,46 грн.

Керуючись ст.5,258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором від 25.09.2021 року №7 - 9 173,14 грн; за кредитним договором від 28.09.2021 року № 7 - 5 445,77 грн; за кредитним договором від 21.12.2021 року №701 - 23 866,01 грн, а всього - 38 484,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судові витрати пропорційно задоволеним вимогам: судовий збір в розмірі 1991,46 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: В. О. Головін