ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2026 року

м. Харків

справа № 639/305/25

провадження № 22-ц/818/787/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Смелянець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , стягувач Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконаннюза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Єрмоленко В.Б., -

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати виконавчий лист № 639/305/25 у виконавчому провадженні 78249213 від 02.06.2025 року про примусове стягнення таким, що не піддягає виконанню .

Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , стягувач- Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», про визнання виконавчого листа № 639/305/25, виданого Новобаварським районним судом м.Харкова 21.05.2025 року таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову якою задовольнити вимоги заявника в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова з нього стягнута на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованість в сумі 47 774,47 грн та судовий збір-3028 грн. На виконання судового рішення ним здійснені дії щодо сплати боргу і направлені кошти в сумі 20 грн готівкою в поштовому конверті рекомендованою кореспонденцією, але не зараховані стягувачем на його особовий рахунок, у якості погашення заборгованості. Дані кошти в подальшому були повернуті на його адресу. На неодноразові запити щодо повного розміру заборгованості та можливості її погашення, шляхом сплати готівки, відповіді надано не було. Зазначає, що ПрАТ «Харківенергозбут» не виконує свої зобов`язання по зарахування коштів та наданню бухгалтерських документів про борг та зарахування відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо юридична особа бажає отримати кошти, вона повинна надати фізичній особі платіжне доручення відповідного зразка, а Банк повинен мати ліцензію на вчинення таких дій , а особа, яка буде приймати кошти, довіреність на вчинення таких дій. Крім того, Банк зобов`язаний укласти договір про надання відповідної послуги, за що бере додаткову сплату за послуги. Таким чином, на думку заявника, виконавчий лист не підлягає виконанню за п.2 ст. 432 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист виданий на підставі рішення Новобаварського районного суду м.Харкова від 07.04.2025 року, яке набрало законної сили, не скасоване, зобов`язання боржника у спірних правовідносинах з підстав, визначених законом не припинено, заборгованість за спожиту електроенергію не погашена, рішення підлягає примусовому виконанню, тому відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа № 639/305/25, виданого Новобаварським районним судом м.Харкова 21.05.2025 року таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень ст. 432 ЦПК України. Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд вважає безпідставними вимоги ОСОБА_1 .

Зазначений висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Новобаварського районного суду м.Харкова від 07 квітня 2025 року по справі № 639/305/25 задоволені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» і стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію за період з 01.12.2021 року по 01.10.2024 року у розмірі 47 774,47 грн, судові витрати в сумі 3071 грн.

За заявою ПрАТ «Харківенергозбут», Новобаварським районним судом м.Харкова 21.05.2025 року видано виконавчий лист № 639/305/25.

Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.06.2025 року відкрито виконавче провадження № 78249213.

Стягувач підтвердив, що на виконання рішення суду, на рахунок ПрАТ «Харківенергозбут» від ВДВС отримані на підставі виконавчого листа грошові кошти в сумі 4007,35 грн. Залишок заборгованості становить 46 837,52 грн.

Як на підставу вимог заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова з нього стягнута на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованість в сумі 47 774,47 грн. та судовий збір-3028 грн. На виконання судового рішення ним здійснені дії щодо сплати боргу і направлені кошти в сумі 20 грн готівкою в поштовому конверті рекомендованою кореспонденцією, але не зараховані стягувачем і не повернуті. На неодноразові запити відповіді не було надано. Зазначає, що ПрАТ «Харківенергозбут» не виконує свої зобов`язання по зарахування коштів та наданню бухгалтерських документів про борг та зарахування відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо юридична особа бажає отримати кошти, вона повинна надати фізичній особі платіжне доручення відповідного зразка, а Банк повинен мати ліцензію на вчинення таких дій , а особа, яка буде приймати кошти, довіреність на вчинення таких дій. Крім того, Банк зобов`язаний укласти договір про надання відповідної послуги, за що бере додаткову сплату за послуги. Додаткові договірні відносини свідчать по кримінальну відповідальність за ст. 355 КК України. Таким чином, на думку заявника, виконавчий лист не підлягає виконанню за п.2 ст. 432 ЦПК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Частинами 1,2,3 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 зазначеного Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.431 ЦПК України).

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч.2 ст.432 ЦПК України).

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Разом з цим законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, які підтримані в постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 824/85/21.

Верховний Суд України у постанові, від 22 березня 2017 року, по справі № 755/6665/15-ц, зазначив, що ухвала суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перепоною у завершенні судового провадження та реалізації громадянином його «права на суд», гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки така ухвала унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, то зазначене судове рішення перешкоджає подальшому розгляду та провадженню у справі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд» та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п. 40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Посилання боржника на те, що він здійснив дії щодо сплати боргу за рішенням суду в сумі 20 грн та направив їх поштою, але стягувачем вони не зараховані і не були повернуті, чим порушено його право на розрахунок готівкою , є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що на звернення ОСОБА_1 до ПрАТ «Харківенергозут» з приводу направлення 27.11.2024 року банкноти номіналом 20 грн за оплату постачання електричної енергії, надання йому приходного касового ордеру та інших витребуваних документів надані відповідні відповіді, копії яких містяться в матеріалах справи. Стягувачу неодноразово роз`яснено, що прийом платежів безпосередньо від споживачів ПрАТ «Харківенергозут не здійснює, а копію платіжного документу видає фінансова установа, в якій здійснюється оплата. Купюра 20 грн повернуто ОСОБА_1 разом з відповіддю на запит від 9.12.2024 року.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони і приписами статті 81 ЦПК України.

При цьому частиною шостою цієї норми передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Доказів на погашення заборгованості на виконання судового рішення ОСОБА_1 ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або в певній частині, передбачених ст. 432 ЦПК України, не вбачається.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам, на які посилається апелянт та дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова