УХВАЛА

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 464/4761/24

провадження № 61-377ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кінаш Дмитро Вадимович, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року у справі за позовом Державного некомерційного підприємства «Центр комплексної реабілітації «ГАЛИЧИНА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Державне некомерційне підприємство «Центр комплексної реабілітації «ГАЛИЧИНА» (далі - ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА») звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА» нежитловим приміщенням, яке знаходиться у кабінеті № 11, площею 11,5 кв. м. (№ 3) цокольного поверху медичного корпусу ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА»

за адресою: 79002, АДРЕСА_1, шляхом звільнення із наступним виселенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаного нежитлового приміщення та надання доступу до нежитлового приміщення власнику на праві оперативного управління - ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА».

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року, позов ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА» задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА» нежитловим приміщенням, яке знаходиться у кабінеті № 11 площею 11,5 кв. м. (№ 3) цокольного поверху медичного корпусу ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА» за адресою: 79002, АДРЕСА_1, шляхом звільнення

із наступним виселенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаного нежитлового приміщення та надання доступу до нежитлового приміщення власнику на праві оперативного управління - ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДНП «ЦКР «ГАЛИЧИНА» 1 514,00 грн судового збору.

06 січня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кінаш Д. В., засобами поштового зв`язку, звернулися до Верховного Суду

із касаційною скаргою на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року у цій справі, в якій представник заявників, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Сихівського районного суду

м. Львова від 07 січня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 30 грудня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

До касаційної скарги додано клопотання про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_2 є особою пенсійного віку, отримує дохід у виді мінімальної пенсії та є внутрішньо переміщеною особою. За 2025 рік сукупний розмір її доходу склав 35 830,00 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 23 грудня 2025 року № 8410 8563 2144 7424. Представник заявниці вказує, що 5 % від 35 830,00 грн становить 1 791,50 грн. Враховуючи наведене, судовий збір у розмірі 6 056 грн, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, перевищує 5 % її річного доходу, тому наявні підстави для звільнення її від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 8 Закону України

«Про судовий збір».

Розглядаючи вказане клопотання, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція), не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу

до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати, зобов`язана одночасно надати докази, які підтверджують наявність обставин, якими обґрунтоване таке клопотання.

У статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити

або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж

до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну

чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком

до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком

до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої

чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб

та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника. Суд може зменшити розмір судового збору

або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування

на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та / або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Ураховуючи положення статті 6 Конвенції та прецедентну практику ЄСПЛ сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права,

та має переслідувати законну мету.

Таким чином, наведені представником заявниці доводи та надані до клопотання докази свідчать про наявність належних підстав для звільнення ОСОБА_2

від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року представник заявників вказує:

- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму статті

109 ЖК України без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19, та норму статті 116 ЖК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі).

З огляду на зазначене касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.

Крім того, до касаційної скарги додано заяву про зупинення виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року до закінчення їх перегляду

в касаційному порядку.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером та особою з інвалідністю

І групи, потребує постійного стороннього догляду і пересувається за допомогою колісного крісла. Такий догляд йому надає його дружина ОСОБА_2 . Відповідачі є внутрішньо переміщеними особами з с. Посад-Покровського Чорнобаївського району Херсонської області, яке фактично знищене внаслідок військової агресії російської федерації проти України. Виконання оскаржуваного судового рішення

в примусовому порядку призведе не до «зміни місця перебування», а фактично

до повної втрати єдиного місця проживання, що матиме наслідком їх вимушену бездомність, тобто перетворення на осіб без постійного місця проживання.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного

і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади

не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно

до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло,

не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ

від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus»).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення ЄСПЛ від 13 травня

2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50).

Верховний Суд враховує наведені у касаційній скарзі доводи, які дають підстави для висновку про необхідність зупинення виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року до закінчення касаційного провадження, оскільки існує ймовірність утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, та для забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кінаш Дмитро Вадимович, про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кінаш Дмитро Вадимович, від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати із Сихівського районного суду м. Львова справу № 464/4761/24.

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

в інтересах яких діє адвокат Кінаш Дмитро Вадимович, про зупинення виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року задовольнити.

Зупинити виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 січня 2025 року та постанови Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року

до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська