УХВАЛА

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 754/12856/24

провадження № 61-13003св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міністерство закордонних справ України,

особа, яка не брала участі у справі, - Громадська організація «Громадянський рух «Всі разом!»,

розглянувши заяву судді Пророка В. В. про самовідвід у справі № 754/12856/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство закордонних справ України, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою Громадської організації «Громадянський рух «Всі разом!» на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Рішенням від 10 червня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва заяву задовольнив. Встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 з 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Ухвалою від 10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року на підставі частини третьої статті 362 ЦПК України.

4. 20 жовтня 2025 року ГО «Громадянський рух «Всі разом!» за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року.

5. Ухвалою від 04 листопада 2025 року Верховний Суд поновив Громадській організації «Громадянський рух «Всі разом!» строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції.

6. 30 січня 2026 року суддя Пророк В. В. заявив про самовідвід у справі, оскільки є інші обставини, які можуть викликати сумніви в його неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України).

7. Суддя Пророк В. В. зазначає, що саме з підстав висловлення ним окремої думки щодо результатів розгляду касаційної скарги Верховний Суд вже відводив його від участі у розгляді справи № 757/7499/17-ц (ухвала Верховного Суду від 20 березня 2024 року), справи № 456/253/22 (ухвала Верховного Суду від 12 липня 2024 року), справи № 461/6975/23 (ухвала Верховного Суду від 06 листопада 2024 року) та справи № 2-750/11 (ухвала Верховного Суду від 18 грудня 2024 року). Тому, оскільки в його окремій думці від 04 листопада 2025 року була фактично викладена його правова позиція щодо результатів розгляду Верховним Судом справи № 754/12856/24, задля недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи, зокрема у Громадської організації «Громадянський рух «Всі разом!» та сторонніх спостерігачів сумніви щодо неупередженості судді та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, він заявив про самовідвід від розгляду справи № 754/12856/24 (провадження № 61-13003ск25).

8. Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви судді Верховного Суду Пророка В. В., дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

9. Відповідно до частин першої - третьої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

10. Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік обставин, зазначених у пункті 5 частини першої статті 36 ЦПК України, чинним законодавством не визначено і тому вирішення питання про визнання певних обставин тими обставинами, про які йдеться в наведеній вище нормі цього Кодексу, належить саме до повноважень Верховного Суду.

11. Приписами частин другої, третьої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

12. Верховний Суд застосовує Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у цій справі як джерело права з огляду на частину першу статті 3, частини першу, другу та четверту статті 10 ЦПК України, статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

13. Стаття 6 Конвенції вимагає, аби кожен суд, до якого вона застосовується, був «безстороннім».

14. Отже, за усталеною практикою ЄСПЛ безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

15. Зазвичай безсторонність визначається як відсутність упередження або наперед складеної думки і може оцінюватись у різний спосіб (рішення ЄСПЛ «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, «Мікаллеф проти Мальти»).

16. ЄСПЛ у своїй практиці визначив критерії оцінки безсторонності та розрізняє:

· суб`єктивний, тобто спробу встановити переконання або особистий інтерес певного судді у даній справі;

· об`єктивний, тобто встановити, чи суддя надав достатні гарантії, які виключали б будь-які правомірні сумніви з цього приводу («Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, «Пірсак проти Бельгії», «Грівз проти Сполученого Королівства», «Моріс проти Франції»).

17. Відтак, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна встановлюватися згідно з суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

18. У межах суб`єктивного критерію ЄСПЛ завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, рішення ЄСПЛ у справі «Хаушільдт проти Данії»).

19. Межа між цими двома критеріями не є герметичною, оскільки не лише сама поведінка судді може, з точки зору зовнішнього спостерігача, породити об`єктивно виправдні сумніви у його неупередженості (об`єктивний підхід), але й може свідчити про його особисте переконання (суб`єктивний підхід). Тому застосування одного з цих критеріїв, або ж обох, залежатиме від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою (рішення ЄСПЛ «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01).

20. Щодо виду необхідних доказів, то, наприклад, ЄСПЛ намагався перевірити обґрунтованість тверджень про те, що суддя виявляв будь-яку ворожість або, керуючись особистими мотивами, добився того, що справа була призначена саме йому (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

21. Хоча іноді важко навести докази на спростування презумпції особистої безсторонності судді, проте вимога об`єктивної безсторонності надає додаткову важливу гарантію. Суд визнає складність встановлення порушення статті 6, спричинене особистою упередженістю, і тому у переважній більшості випадків застосовує об`єктивний підхід (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, «Моріс проти Франції»).

22. Суд зважує на те, що у цьому аспекті навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року).

23. Статтею 45 Конвенції встановлено, що рішення у справі, а також ухвали про прийнятність або неприйнятність заяв мають бути вмотивовані. Якщо рішення у справі повністю або частково не виражає одностайної думки суддів, кожний суддя має право викласти окрему думку.

24. Крім цього, відповідно до статей 1, 2 та 5 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень. Він не має прав використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим. Незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду.

25. Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі № 754/12856/24, не погоджуючись із позицією інших суддів, які входять до складу колегії, стосовно потреби у відкритті касаційного провадження, суддя Пророк В. В., реалізуючи принцип незалежності судді та користуючись наданим йому ЦПК України правом, виклав власну позицію стосовно необґрунтованості вимог касаційної скарги як доказу відсутності потреби у перегляді ухвали суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження у справі № 754/12856/24.

26. Безумовно, висловлення окремої думки є одним з інструментів забезпечення незалежності судді.

27. Однак, застосування такого правового інструментарію шляхом подальшого заявлення самовідводу з тієї підстави, що суддя у окремій думці висловив свою позицію щодо відсутності підстав для прийняття касаційної скарги до розгляду, не повинно допускати зловживання повноваженнями з метою уникнення виконання посадових обов`язків з відправлення правосуддя у окремо взятій справі.

28. Викладення суддею своєї позиції щодо наявності/відсутності підстав для відкриття касаційного провадження у справі є реалізацією його процесуального права та обов`язку, визначеного законом, однак сам по собі факт наявності окремої думки з тих підстав, що касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції є необґрунтованою, на думку колегії суддів не свідчить про особисту заінтересованість судді у розгляді справи чи його необ`єктивність. Висловлення суддею окремої думки під час вирішення питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі не є достатньою та безумовною підставою для задоволення самовідводу, оскільки зводиться до факту висловлення правової позиції у межах професійної діяльності та може змінюватися в залежності від фактичних обставин справи (надходження матеріалів справи, встановлення на підставі матеріалів справи процесуальних порушень судів попередніх інстанцій щодо недослідження доказів, які мають істотне значення для перевірки доводів касаційної скарги, однак про які суди попередніх інстанцій не зазначали у оскаржуваних судових рішеннях тощо).

29. Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22 лютого 2013 року, у разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

30. Згідно зі змістом пунктів 2.2, 2.3 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів. Суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах.

31. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

32. Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року у пункті 2.4 визначають право судді заявляти самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. За для роз`яснення обставин, за яких суддя може заявити самовідвід, Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року містять роз`яснення ситуацій, за яких самовідвід може бути заявлено, а саме: у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається, або раніше при розгляді цього самого предмета спору суддя виступав як адвокат чи долучався до справи як важливий свідок, або суддя чи члени його родини матеріально зацікавлені в рішенні у відповідній справі.

33. Колегія суддів наголошує на тому, що з огляду на зазначені норми судді не варто постійно користуватися правом на самовідвід без істотних на те підстав (такими підставами визнаються заінтересованість судді у розгляді справи, необ`єктивність внаслідок наявного конфлікту інтересів з учасниками справи тощо), оскільки такі дії можуть призвести до штучного затягування розгляду справи або неможливості сформувати склад суду.

34. Суддя Пророк В. В. неодноразово заявляв самовідвід від розгляду справ, посилаючись на висловлення ним окремої думки на стадії відкриття касаційного провадження у справі, зокрема у справах № 565/1545/24, № 759/2527/22, № 761/7423/22, № 947/3249/23, № 753/11139/22, № 155/360/25, однак без висловлення учасниками справи сумнівів шляхом подання відповідного змісту заяви про відвід судді. Отже, щоразове вчинення тих самих дій дій у тій самій послідовності, спрямованих на штучне створення причин для позбавлення себе права брати участь у розгляді справ та ухвалювати рішення по суті справ, тобто від виконання посадових повноважень з відправлення правосуддя у справі, є недопустимим та не сприяє зміцненню авторитету правосуддя та зростанню довіри до об`єктивності суддів та судових органів у очах громадян, які звернулися до судових органів за поновленням порушених прав, а отже не є достатньою підставою для задоволення заяви про самовідвід.

35. Інших, визначених статтями 36-37 ЦПК України підстав для самовідводу, також не встановлено.

36. За таких обставин колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовляє судді Верховного Суду Пророку В. В., який входить до складу зазначеної колегії суддів, у задоволенні заяви про самовідвід у зв`язку з відсутністю визначених цивільним процесуальним законодавством України обставин, які виключають його участь у розгляді цієї справи.

Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді Пророка Віктора Васильовича про самовідвід відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк