ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/112/26
У Х В А Л А

"10" лютого 2026 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О., вивчивши заяву боржника ОСОБА_1 , представник: ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

22.01.2026 боржник ОСОБА_1 (далі також - боржник), від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого документа - постанови старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ковтун Владислави-Марії Сергіївни від 12.04.2024 про стягнення виконавчого збору.

Вимоги заяви мотивовані тим, що оскільки суд апеляційної інстанції визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, на підставі якого було відкрите відповідне виконавче провадження, є нечинним (таким, що не підлягає виконанню) і похідний від нього виконавчий документ про стягнення виконавчого збору.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.01.2026 заяву передано до провадження судді Трусової Т. О.

30.01.2026 представник боржника ОСОБА_2 подав заяву про відвід судді Трусової Т. О.

Ухвалою судді Трусової Т. О. від 02.02.2026 відвід визнаний необґрунтованим, а ухвалою судді Шаповалової К. В. від 03.02.2026 заяву представника боржника ОСОБА_2 про відвід судді залишено без задоволення.

За результатами вивчення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за вказаною заявою з таких підстав.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

За приписами статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок вирішення питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) регламентований нормами розділу VI ЦПК України (Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Отже за змістом наведеної норми компетенція суду щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поширюється лише на виконавчі документи, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Що стосується інших виконавчих документів, то тут діють зовсім інші нормативні положення, оскільки ЦПК України не містить норм, які б передбачали можливість їх визнання такими, що не підлягають виконанню.

До таких виконавчих документів належать, зокрема, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди, які згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відтак зазначена імперативна норма чітко визначає, що справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом чи судом якої юрисдикції вони видані.

Правова позиція з даного питання викладена у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19), від 16 вересня 2019 року у справі № 681/1637/18 (провадження № 61-5370св19).

Отже аналізуючи предмет розглядуваної заяви, її обґрунтування та наведені вище нормативні положення суддя виснує, що питання виконуваності (чинності) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору може бути вирішене лише в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки чинний цивільний процесуальний закон не містить норм, які б регламентували подібну правову ситуацію, суддя вбачає підстави для застосування аналогії закону, що передбачено частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України.

За приписами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже з огляду на відсутність правових підстав для прийняття до розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у відкритті провадження за цією заявою слід відмовити.

Одночасно суд звертає увагу заявника на положення пункту 5 частини першої статті 39 та частини сьомої статті 27 Закону № 1404-VIII, за змістом яких наслідком визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є закінчення виконавчого провадження, припинення стягнення виконавчого збору у такому виконавчому провадженні та повернення вже стягнутих сум виконавчого збору.

Наведене означає, що законом передбачена несудова процедура захисту майнових прав боржника у виконавчому провадженні за виконавчим документом, визнаним судом таким, що не підлягає виконанню.

У разі ж, якщо державний виконавець, будучи обізнаним про наявність чинної ухвали суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, всупереч вимог закону продовжує здійснювати виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору, належним способом захисту порушених прав боржника буде звернення до адміністративного суду з дотриманням процедури, визначеної Кодексом адміністративного судочинства.

Керуючись частиною дев`ятою статті 10, пунктом 1 частини першої статті 186, статтями 258, 259, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 10.02.2026.