КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3194/2026
Справа № 361/5895/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меркурій-2003» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Писанець Н.В. в м. Київ 25 вересня 2025 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меркурій-2003» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року позивач ОСББ «Меркурій-2003» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Меркурій-2003» заборгованість в розмірі 103186,02 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивував тим, що в будинку АДРЕСА_1 створено ОСББ «Меркурій-2003», метою створення якого згідно статуту є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом.

Відповідно до рішення загальних зборів, оформлених протоколом № 03-19 від 17 жовтня 2019 року, внесок на відшкодування опалення затверджено в розмірі 28,71 грн. за 1 кв.м. Відповідно до рішення загальних зборів, оформлених протоколом № 02-19 від 28 липня 2019 року, затверджено кошторис, який передбачає розмір внесків 6,80 грн. за 1 кв.м. Згідно з протоколом загальних зборів № 01-20 від 02 жовтня 2020 року затверджено розмір внеску на управління будинку на 2020 рік - 7,64 грн. за 1 кв.м. та розмір внеску на опалення на сезон 2020 - 2021 роки відповідно до кошторису 22,37 грн. за 1 кв.м., а також вказаним рішенням загальних зборів затверджено внесок на вивіз ТПВ в розмірі 0,82 грн. за 1 кв.м.

На підставі підрахунку заборгованості, враховуючи відомість нарахувань та виплат внесків на утримання будинку, опалення та вивіз ТПВ з 01 січня 2020 року відповідач, який є власником квартири № 145 пл. 56,3 кв.м., станом на 24 травня 2024 року має загальний борг 60713,24 грн. Враховуючи, що сплати прострочені, вважав за необхідне нарахування інфляційних втрат в розмірі 34465,78 грн. та 3 % річних в розмірі 8007,18 грн. за період з 01 січня 2020 року по 24 травня 2024 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Меркурій-2003» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 60713,24 грн. та судовий збір в розмірі 1200 грн., в решті позову відмовлено.

Позивач ОСББ «Меркурій-2003», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано норм законодавства, що надають право позивачу стягнути 3 % річних та інфляційні втрати.

Наводив зміст ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків», ч. 4 ст. 319, ст. 322, 509 ЦК України, зазначав, що обов`язок утримання майна, яке йому належить, виникає у співвласника багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Наводив зміст ч. 2 ст. 625 ЦК України, за змістом якої нарахування інфляційних втрат та суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, якою на час дії воєнного стану заборонено нарахування штрафів, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, вказував, що у постанові йдеться лише про плату за житлово-комунальні послуги, до якої не відносяться внески в ОСББ, тобто зазначена постанова ОСББ взагалі не стосується.

Вказував, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки ОСББ не є надавачем послуг, а є неприбутковою організацією; відносини між співвласниками регулюються Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків»; відсутні договірні відносини, оскільки внески на утримання будинків сплачуються на підставі рішення загальних зборів про затвердження розміру внесків.

Крім того, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який звільнив боржників від сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, 3 % річних, не стосується будь-яких інших цивільно-правових зобов`язань, у тому числі зі сплати внесків в ОСББ.

Водночас, згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12 квітня 2017 року в справі № 913/869/14, форс-мажор не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. При цьому лист ТПП від 28 лютого 2022 року не може підтвердити дію обставин непереборної сили в прив`язці до кожного конкретного зобов`язання між конкретними сторонами.

Зазначав, що суд у рішенні єдиною підставою для нестягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат посилається на ст. 549 ЦК України, однак позивач не просив стягнути пеню, а просив стягнути інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказував, що судом не порушено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, хоча у позові було наведено орієнтовний розрахунок витрат позивача та разом з позовом надано квитанцію про сплату за підготовку позову 3000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неврахування правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду, просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2020 року по 24 травня 2021 року та відмовити в цій частині в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, покласти на позивача судові витрати.

Посилалася на те, що в судовому засіданні представником відповідача було зроблено заяву про застосування строків позовної давності, оскільки частина заборгованості з 01 січня 2020 року по 24 травня 2021 року знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, а тому не може бути задоволена судом в силу закону.

Однак заява про застосування позовної давності залишилася поза увагою суду, який її не розглянув, оскаржуване рішення не містить обґрунтування щодо підстав незастосування судом строків позовної давності.

Наводила зміст ст. 256, 257, 267 ЦК України, правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року в справі № 338/467/21 про те, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові і застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

Зазначала, що оскільки суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСББ «Меркурій-2003» є обґрунтованими, то суд повинен був в частині стягнення заборгованості з 01 січня 2020 року по 24 травня 2021 року відмовити з підстав пропуску позовної давності.

Відзивів на апеляційні скарги не надійшло.

В судовому засіданні представник ОСББ «Меркурій-2003» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена шляхом направлення судової повістки-повідомлення на поштову адресу, а також через свого представника Сакун І.А., якій судову повістку-повідомлення направлено до електронного кабінету. Клопотань про відкладення розгляду справи відповідач до суду не направляла.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСББ «Меркурій-2003» підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 створено ОСББ «Меркурій-2003», що підтверджується випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статутом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меркурій-2003» (а. с. 7 - 19).

Згідно положень розділу І та II Статуту ОСББ «Меркурій-2003» об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку з метою забезпечення та захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом.

Відповідно до п. 3 розділу III Статуту ОСББ визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів власників віднесено до виключної компетенції загальних зборів співвласників.

Відповідно до рішення загальних зборів, оформлених протоколом № 03-19 від 17 жовтня 2019 року, внесок на відшкодування опалення затверджено в розмірі 28,71 грн. за 1 кв.м. Відповідно до рішення загальних зборів, оформлених протоколом № 02-19 від 28 липня 2019 року, затверджено кошторис, який передбачає розмір внесків 6,80 грн. за 1 кв.м. Згідно з протоколом загальних зборів № 01-20 від 02 жовтня 2020 року затверджено розмір внеску на управління будинку на 2020 рік - 7,64 грн. за 1 кв.м. та розмір внеску на опалення на сезон 2020 - 2021 роки відповідно до кошторису 22,37 грн. за 1 кв.м., а також вказаним рішенням загальних зборів затверджено внесок на вивіз ТПВ в розмірі 0,82 грн. за 1 кв.м. (а. с. 23 - 39).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 56,3 кв.м., житловою - 28,9 кв.м. (а. с. 45 - 46).

Внаслідок несплати відповідачем ОСОБА_1 внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2020 року по 24 травня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 60713,24 грн., згідно акту звірки взаємних розрахунків (а. с. 41 - 44).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Відповідно до ст. 15 цього Закону співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

За приписами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Пунктами 1, 2, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позов ОСББ «Меркурій-2003», суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок несплати відповідачем ОСОБА_1 внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2020 року по 24 травня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 60713,24 грн. Відмовляючи в решті позову, суд першої інстанції зазначив, що представником позивача не обґрунтовано стягнення нарахованої суми пені на існуючу заборгованість відповідача, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні зобов`язання і це не передбачено актами цивільного законодавства.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем ОСОБА_1 розмір заборгованості, нарахованої позивачем ОСББ «Меркурій-2003», не заперечується, а доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності застосування строку позовної давності до вимог, які стосуються заборгованості, що виникла за період з 01 січня 2020 року по 24 травня 2021 року в сумі 19280,05 грн.

Так, в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що позивач не врахував, що загальний строк позовної давності три роки і частина заборгованості знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, а тому не може бути задоволена судом в силу закону так, як є підстави для застосування строків позовної давності.

Заява про застосування позовної давності зроблена відповідачем також у заяві про перегляд заочного рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині пропущення позивачем строку позовної давності, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, строк дії карантину закінчився з 01 липня 2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану.

Виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною є позовна давність лише за вимогами, що виникли до 11 березня 2017 року. Позовна давність за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, була продовжена до 30 червня 2023 року, та з 24 лютого 2022 року зупинена на час воєнного стану.

Таким чином, оскільки у справі, що переглядається, позивачем заявлено вимоги за період з 01 січня 2020 року, доводи ОСОБА_1 щодо пропуску позовної давності ОСББ «Меркурій-2003» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються як необґрунтовані, а зроблена нею заява про застосування позовної давності задоволенню не підлягала.

Апеляційний суд враховує, що мотивувальна частина рішення не містить висновків суду першої інстанції з приводу вирішення заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності, проте зазначене процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи і не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, передбаченою ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Разом із тим, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач просив стягнути заборгованість в загальному розмірі 103186,02 грн., яка складається із заборгованості по виплаті внесків на утримання будинку, опалення та вивіз твердих побутових відходів в розмірі 60713,24 грн., а також нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 8007,18 грн. та інфляційних втрат в розмірі 34465,78 грн. Отже, відмовляючи у позові в частині стягнення пені та безпідставно застосувавши ст. 449, 550 ЦК України щодо неустойки (пені), яка не підлягала застосуванню, суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги позовної заяви, які фактично позивачем не заявлялись, а заявлені ОСББ «Меркурій-2003» вимоги судом розглянуті не були.

Зазначаючи, що представником позивача не обґрунтовано стягнення нарахованої суми пені на існуючу заборгованість відповідача, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні зобов`язання і це не передбачено актами цивільного законодавства, судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач просив стягнути 3 % річних в розмірі 8007,18 грн. та інфляційні втрати в розмірі 34465,78 грн. саме з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У рішенні, що переглядається, суд першої інстанції формально послався на зазначені положення закону, однак від здійснення відповідних висновків по суті заявлених вимог безпідставно усунувся та не врахував, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) та інших.

Верховний Суд також зауважував, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, від 20 листопада 2024 року у справі № 463/6799/18 та інші).

Отже, враховуючи, що грошове зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті внесків на утримання будинку, опалення та вивіз твердих побутових відходів є простроченим, з відповідача на користь позивача також підлягали стягненню інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом із тим, 05 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», абзацом 1 п.1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою, зокрема, абзац 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції. До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 набрала чинності 30 грудня 2023 року.

Враховуючи наведене, ОСББ «Меркурій-2003» мало право нарахування ОСОБА_1 інфляційну складову та 3 % річних по 23 лютого 2022 року та з 31 грудня 2023 року.

Позивач у апеляційній скарзі вказував, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки у постанові йдеться лише про плату за житлово-комунальні послуги, до якої не відносяться внески в ОСББ, і зазначена постанова ОСББ взагалі не стосується.

Проте, такі аргументи не узгоджуються зі змістом самої постанови, в якій міститься застереження про те, що відповідні обмеження поширюються у тому числі на населення, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а тому відхиляються апеляційним судом.

Визначаючи період прострочення грошового зобов`язання, апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 4.5.1 статуту ОСББ «Меркурій-2003», співвласники об`єднання зобов`язані вчасно та у повному обсязі здійснювати сплату внесків та платежів, що встановлені загальними зборами, щомісяця за попередній до 20 числа поточного місяця.

Таким чином, прострочення платежу наступає з 21 числа наступного місяця за місяцем, у якому відбулось нарахування.

Апеляційним судом зроблено власний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи дані, наведені у акті звіряння взаємних розрахунків, наданому ОСББ «Меркурій-2003» до позовної заяви, та встановлено, що позивачем нараховано такі суми внесків:

за січень 2020 року в розмірі 2088,73 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 126 грн. та інфляційні втрати в розмірі 396,74 грн.,

за лютий 2020 року в розмірі 1830,88 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 106 грн. та інфляційні втрати в розмірі 330,44 грн.,

за березень 2020 року в розмірі 1661,98 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 92 грн. та інфляційні втрати в розмірі 284,36 грн.,

за квітень 2020 року в розмірі 1001,58 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 53 грн. та інфляційні втрати в розмірі 167,86 грн.,

за травень 2020 року в розмірі 382,84 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 19 грн. та інфляційні втрати в розмірі 63,17 грн.,

за червень 2020 року в розмірі 382,84 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 18 грн. та інфляційні втрати в розмірі 65,86 грн.,

за липень 2020 року в розмірі 382,84 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 66,75 грн.,

за серпень 2020 року в розмірі 382,84 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 16 грн. та інфляційні втрати в розмірі 64,52 грн.,

за вересень 2020 року в розмірі 382,84 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 15 грн. та інфляційні втрати в розмірі 60,10 грн.,

за жовтень 2020 року в розмірі 382,84 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 54,43 грн.,

за листопад 2020 року в розмірі 1154,72 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 41 грн. та інфляційні втрати в розмірі 152,66 грн.,

за грудень 2020 року в розмірі 2045,94 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 67 грн. та інфляційні втрати в розмірі 240,81 грн.,

за січень 2021 року в розмірі 2419,78 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 73 грн. та інфляційні втрати в розмірі 258,08 грн.,

за лютий 2021 року в розмірі 2028,49 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 57 грн. та інфляційні втрати в розмірі 178,85 грн.,

за березень 2021 року в розмірі 4037,60 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 103 грн. та інфляційні втрати в розмірі 325,48 грн.,

за квітень 2021 року в розмірі 1078,15 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 25 грн. та інфляційні втрати в розмірі 71,96 грн.,

за травень 2021 року в розмірі 476,30 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30,76 грн.,

за червень 2021 року в розмірі 476,30 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 9 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30,26 грн.,

за липень 2021 року в розмірі 476,30 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 7 грн. та інфляційні втрати в розмірі 31,27 грн.,

за серпень 2021 року в розмірі 476,30 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 6 грн. та інфляційні втрати в розмірі 25,26 грн.,

за вересень 2021 року в розмірі 476,30 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 5 грн. та інфляційні втрати в розмірі 20,79 грн.,

за жовтень 2021 року в розмірі 476,30 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 4 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16,84 грн.,

за листопад 2021 року в розмірі 3179,83 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 92,85 грн.,

за грудень 2021 року в розмірі 2067,90 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 6 грн. та інфляційні втрати в розмірі 33,07 грн.,

за січень 2022 року в розмірі 2204,15 грн., за прострочення сплати яких по 23 лютого 2022 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 1 грн.,

за лютий 2022 року в розмірі 1872,54 грн., без застосування штрафних санкцій,

за березень 2022 року в розмірі 925,01 грн., без застосування штрафних санкцій,

за квітень 2022 року в розмірі 655,33 грн., без застосування штрафних санкцій,

за травень 2022 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за червень 2022 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за липень 2022 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за серпень 2022 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за вересень 2022 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за жовтень 2022 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за листопад 2022 року в розмірі 1617,50 грн., без застосування штрафних санкцій,

за грудень 2022 року в розмірі 1825,81 грн., без застосування штрафних санкцій,

за січень 2023 року в розмірі 1940,10 грн., без застосування штрафних санкцій,

за лютий 2023 року в розмірі 1977,82 грн., без застосування штрафних санкцій,

за березень 2023 року в розмірі 1883,80 грн., без застосування штрафних санкцій,

за квітень 2023 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за травень 2023 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за червень 2023 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за липень 2023 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за серпень 2023 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за вересень 2023 року в розмірі 476,30 грн., без застосування штрафних санкцій,

за жовтень 2023 року в розмірі 885,04 грн., без застосування штрафних санкцій,

за листопад 2023 року в розмірі 1299,97 грн., без застосування штрафних санкцій,

за грудень 2023 року в розмірі 1649,59 грн., без застосування штрафних санкцій,

на заборгованість у загальному розмірі 31954,57 грн., нараховану з січня 2020 року по січень 2022 року включно, з 31 грудня 2023 року по 24 травня 2024 року підлягає нарахуванню 3 % річних в розмірі 381 грн. та інфляційні втрати в розмірі 644,05 грн.,

за січень 2024 року в розмірі 1814,55 грн., за прострочення сплати яких по 24 травня 2024 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 23,68 грн.,

за лютий 2024 року в розмірі 1614,12 грн., за прострочення сплати яких по 24 травня 2024 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 9 грн. та інфляційні втрати в розмірі 12,93 грн.,

за березень 2024 року в розмірі 3154,49 грн., за прострочення сплати яких по 24 травня 2024 року підлягає сплаті 3 % річних в розмірі 9 грн. та інфляційні втрати в розмірі 18,92 грн.,

за квітень 2024 року в розмірі 476,30 грн.,

що становить сукупно 3 % річних в розмірі 1320 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3763,75 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із наведеним позивачем розрахунком 3% річних в розмірі 8007,18 грн. та інфляційних втрат в розмірі 34465,78 грн., вважаючи наведений позивачем порядок нарахування помилковим.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, в результаті неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Меркурій-2003» 3 % річних в розмірі 1320 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3763,75 грн.

В решті вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних задоволенню не підлягають із наведених вище підстав.

В частині задоволення позову про стягнення заборгованості у розмірі 60713,24 грн. рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених у апеляційних скаргах.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача, що судом першої інстанції не було вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що дані обставини не є підставою для скасування судового рішення, передбаченими ст. 376 ЦПК України, оскільки дане питання може бути вирішене в порядку ухвалення додаткового рішення відповідно до положень ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн., за подання апеляційної скарги - 4542 грн., разом 7570 грн.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено 3633,60 грн.

За наслідками апеляційного перегляду позов задоволено на 64 % (стягнуто 65796,99 грн. із заявлених до стягнення 103186,02 грн.), в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає донарахуванню судовий збір пропорційно до задоволення позову в розмірі 3644,80 грн.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, понесені нею судові витрати покладаються на неї.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меркурій-2003» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меркурій-2003» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меркурій-2003» (Київська область Київська область м. Бровари вул. Грушевського 17-В ) з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 % річних в розмірі 1320 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3763,75 грн., а також судовий збір в розмірі 3644,80 грн.

В решті позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меркурій-2003» відмовити.

В частині стягнення заборгованості у розмірі 60713,24 грн. та судового збору у розмірі 1200 грн. рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 січня 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.