Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3659/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Лугини О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/3659/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 509922-КС-001 про надання кредиту від 21.09.2024 року в розмірі 119 342,00 грн.

На обґрунтування позову вказувало, що 21.09.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №509922-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що стандартна процента ставка за Кредитом є фіксованою та становить 0,7% за кожен день користування кредитом. Крім того, умовами договору передбачена комісія за вдачу кредиту в розмірі 8 800,00 грн. Так, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 44 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про видачу коштів. Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 28.05.2025 утворилась заборгованість за договором №509922-КС-001 про надання кредиту в розмірі 119 342,00 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №509922-КС-001 про надання кредиту від 21.09.2024 року в сумі 81129,40 грн, що складається з: 44 000,00 грн заборгованість за кредитом та 37 129,40 грн заборгованість за нарахованими процентам. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими і несплаченими (простроченими) процентами за користування кредитом в розмірі 10 302,60 грн та заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 5 910,00 грн, ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково зазначив в описовій частині оскаржуваного рішення про нарахування відсотків стороною позивача за межами передбаченого умовами договору строку кредитування, тобто після 08.03.2025 року. Адже в пункті 4.2.2 Договору сторони визначили обов`язковий графік платежів за Договором, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Згідно графіку платежів було погоджено, що якщо Позичальник сплачує заборгованість згідно графіка платежів (без порушень), то треба сплатити по Договору 89 929,40 грн з яких по процентах - 37 129,40 грн, оскільки з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти зменшується. Отже, загальна сума до сплати по відсоткам дійсно становила би 37 129,40 грн лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Однак, Боржником було здійснено лише один платіж у сумі 7 510,00 грн на погашення кредиту за Договором № 509922-КС-001, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення розміру нарахованих процентів за період користування кредитом. Крім того, з розрахунку видно, що штрафні санкції за неналежне виконання умов договору не нараховувались та не входять до складу позовних вимог, а проценти за користування кредитом після 08.03.2025 року не нараховувались і вже як видно, що з 09.03.2025 року їх розмір залишився незмінним - 47 432,00 грн. Отже, з вищевикладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий Позивачем по кредитному договору №509922-КС-001 повністю відповідає умовам Договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України.

Крім того позивач звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту. Як вбачається з умов даного кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», встановлення комісії за надання кредиту є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 21.09.2024 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту №509922-КС-001 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на наступних умовах: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Тип кредиту: кредит; строк кредиту: 24 тижнів; стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 0,7% фіксована; комісія за видачу кредиту: 8800,00 грн; загальний розмір наданого кредиту: 44 000,00 грн; термін дії договору: до 08.03.2025 року; орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 89 929,40 грн; орієнтована реальна річна процентна ставка: 2 434,49 процентів; денна процента ставка: 0,62 процентів.

Згідно із візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту №509922-КС-001 від 21.09.2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, 21.09.2024 року клієнт зайшов в особистий кабінет, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та акцептував кредитний договір шляхом його підписання.

Відповідно до анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.bizpozyka.com/) від 29.05.2025 року ОСОБА_1 , зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату та місце народження, а також інформацію стосовно бажаного кредиту, сума бажаного кредиту 44 000,00 грн., дату отримання кредиту 21.09.2024 року, електронну адресу позичальника, номер телефону та номер банківської картки/банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_1 .

Вказаний договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-3189.

Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофігГід», в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції відправника, ТОВ «ПрофігГід» здійснило переказ грошових коштів відповідачу в розмірі 44 000,00 грн на банківську картку НОМЕР_2 FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK.

Проте, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку станом на 28 травня 2025 року становить 119 342,00 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 44 000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 47 432,00 грн, суми заборгованості по штрафам 22 000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією 5 910,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості з відповідача за нарахованими та несплаченими (простроченими) процентами за користування кредитом в розмірі 10 302,60 грн та заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 5 910,00 грн, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки вказані відсотки були нараховані стороною позивача за межами передбаченого умовами договору строку кредитування, тобто після 08.03.2025 року, а умови договору в частині зобов`язання позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі -Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1046, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору.

Відповідно до укладеного 21 вересня 2024 року договору № 509922-КС-001 про надання кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надало ОСОБА_1 кредит в загальному розмірі 44 000,00 грн, шляхом перерахування вказаної суми коштів на рахунок останньої, зі сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою.

Відповідно до п. 2.13 договору визначеною датою повернення кредиту у повному обсязі є 08 березня 2025 року.

Пунктом 2.4, 2.11 та 10.2 договору визначено види процентної ставки - стандартна процентна ставка за кредитом: в день 0,7%, фіксована; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору; денна процентна ставка: 0,62 процентів; знижена процентна ставка за кредитом: в день 0,7%, яка нараховується починаючи з першого дня користування Кредитом.

Згідно з п. 4.2.2 Договору сторонами було передбачено повернення кредиту, сплату процентів та комісії за відповідним графіком платежів, який передбачає зобов`язання позичальника щодо внесення в рахунок повернення кредиту, сплати процентів та комісії періодичних платежів. При цьому у графіку вказано, що загальна сума платежів за договором складає 89 929,00 грн, з яких: 44 000,00 грн - загальна сума платежів по кредиту, 37 129,40 грн - загальна сума платежів по процентах, 8 800,00 грн - загальна сума платежів по комісії.

Разом з тим, п. 4.2 договору визначено, що позичальнику здійснюється нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, вказаною у п. 10.2 Договору, починаючи з першого дня користування Кредитом. Позичальник зберігає можливість сплати процентів за зниженою процентною ставкою, протягом усього періоду дії Договору, за умови сплати позичальником своєчасно і у повному обсязі процентів, комісії та частини суми наданого кредиту, в порядку та в розмірах, зазначених у графіку платежів , що вказаний в п.4.2.2 та Додатку №1 до Договору. У разі несплати позичальником у повному обсязі платежу, передбаченого графіком платежів та не погашення заборгованості із внесенням платежу, передбаченого графіком платежів протягом семі діб, починаючи з 8 дня прострочення внесення платежу, передбаченого графіком платежів, подальше нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою до закінчення строку кредитування за цим договором.

Також, в п. 4.2.2 договору сторони погодили, що графік погашення заборгованості розрахований виходячи з того, що позичальник буде його дотримуватись і сплачувати платежі вчасно та у визначеному розмірі.

У разі не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, зокрема враховуючи те, що у такому разі умови нарахування процентів за зниженою процентною ставкою починаючи з 8 для прострочення внесення платежу, передбаченого графіком платежів, надалі не застосовуються, водночас проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_1 не виконувала графік погашення заборгованості, що відповідно призвело до збільшення суми нарахованих процентів відносно орієнтовної суми, що зазначена у графіку погашення заборгованості.

Як було зазначено, згідно графіку платежів було погоджено, що якщо Позичальник сплачує заборгованість згідно графіка платежів (без порушень), то треба сплатити по Договору 89 929,40 грн, з яких по процентах - 37 129,40 грн, оскільки з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти зменшується. Отже, загальна сума до сплати по відсоткам дійсно становила би 37 129,40 грн лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Однак, Боржником було здійснено лише один платіж у сумі 7 510,00 грн на погашення кредиту за Договором № 509922-КС-001 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення розміру нарахованих процентів за період користування кредитом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нарахування ТОВ «Бізнес Позика» процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору, оскільки такі висновки не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку, проценти за користування кредитом нараховувалися ним по 08 березня 2025 року, тобто, в межах строку кредитування, визначеного договором. Після вказаної дати розмір нарахованих процентів не збільшувався (а.с.14-15).

Відтак, ТОВ «Бізнес Позика» мало право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 47 432,00 грн.

Однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості по комісії за видачу кредиту виходячи з наступного.

Так послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним.

Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17).

Таким чином колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стягнення з відповідача на користь позивача 5 910,00 грн комісії.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а за подачу апеляційної скарги 3 633,60 грн, а тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог (76%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору за подачу позову в розмірі 1 841,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 761,53 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2025 року змінити, збільшивши розмір стягнутої ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту №509922-КС-001 від 21.09.2024 року з 81 129,40 грн до 91 432,00 грн та судового збору з 1 623,08 грн до 1 841,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» понесені витрати по сплаті судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 2 761,53 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

Головуючий Судді