10 лютого 2026 рокуЄдиний унікальний № 501/3307/25 Провадження № 2/501/1242/26
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2026 року м. Чорноморськ

Чорноморський міський суд Одеської області

в складі: головуючого Тордія Е.Н. секретаря судового засідання Дунаєвої Т.В.

номер справи № 501/3307/25 провадження № 2/501/1242/26

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чорноморського міського суду Одеської області позовну заяву:

позивача: ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі Органу опіки та піклування предмета та підстава позову: про встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини -

участь у справі приймали: представник позивача адвокат - Дубінчук Ж.М.

представник відповідача адвокат - Бакулін Д.О.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин правовідносин.

29 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Чорноморського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Дубінчук Ж.М. ,що дії на підставі ордеру №1546626 від 28 липня 2025 року зазначила, що від шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , батьками , якої в свідоцтві про народження зазначені сторони у справі. Одразу після народження дитини будь - яке спілкування з відповідачем припинилось. Через відсутність в житті дитини відповідача у позивача виникають труднощі у вихованні та забезпеченні доньки. Матеріальної допомоги відповідач на утримання доньки не надає, дитина проживає разом з позивачем та потребує матеріального забезпечення. Враховуючи , викладене просить суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матерію, та стягнути з відповідача враховуючи ,його заробіток моряка , який за загальними відомостями становить 10 000.00 доларів США у розмірі 20 000.00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та прохала на підставі наданих суду доказів їх задовольнити, в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився про слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача адвокат Бакулін Д.О. що дії на підставі ордеру №1569723 від 03 вересня 2025 року позовні вимоги визнав частково, та не заперечував проти визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю. Щодо стягнення аліментів в визначеному позивачем розміру , заперечував посилаючись на підставі та докази викладені у відзиву на позов , та вважав можливим задовольнити вимоги позивача у розмірі 3000.00 грн. щомісячно.

Представник Чорноморської міської ради Одеської області в особі Органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності , а також надіслала до суду висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини від 30 січня 2026 року №29.

Заяви та клопотання та інші процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року після отримання відомостей про місце

реєстрації , перебування відповідача по справ відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 вересня 2025 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги.

15 вересня 2025 року представником відповідача адвокатом Бакуліним Д,О. до суду поданий відзив на позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року підготовче засідання закрито, задоволено клопотання представника ОСОБА_1 щодо витребування додаткових доказів з банківських установ.

26 січня 2026 року суду надіслані витребувані докази з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

04 лютого 2026 року надійшло рішення №29 від 30 січня 2026 року Чорноморської міської ради Одеської області про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,разом з матір`ю.

Суд, вислухавши учасників судового засідання , дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає частковому задоволенню , з таких підставах.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про народження ( серія НОМЕР_1 виданого 05 січня 2025 року Чорноморським ВДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно вказані : ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

З реєстру застрахованих осіб ОСОБА_1 отримує передбачену державою соціальну допомогу на утримання дитини.

З акту оцінки потреб від 15 вересня 2025 року вбачається що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 а перебуває на повному її утриманні.

Рішенням № 29 від 30 січня 2025 року затверджений висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю.

Надані суду відомості щодо працевлаштування з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України посвідчують факт того ,що ОСОБА_2 має професійну підготовку моряка( т.1 а.с.170-151, т. 2 а.с.1-39).

З наданого відзиву та додатків до них вбачається ,що ОСОБА_2 щомісячно за період з січня 2024 року по січень 2025 року перераховувала на ім`я ОСОБА_1 грошові кошти , аліменти на утримання ОСОБА_3 (т.1 а.с.44-64).

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Згідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статей 150-157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За умовами передбаченими до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з вимогами ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

З параграфа 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява N 31111/04, вбачається що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 Сімейного Кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Виходячи із обставин цієї справи, висновку Чорноморської міської ради враховуючи, що батько дитини, відповідач по справі не заперечує в задоволенні вимог позивачки в цієї частини , Суд вважає, що враховуючи вік та стать дитини, визначення місця її проживання з матір`ю буде відповідати як найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

Отже в цієї частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в визначеному позивачем розміру.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Надані відповідачем докази підтверджують факт того ,що на теперішній час він має медичні висновки , тому на теперішній час за фахом не працює.

Після народження дитини ,через свою матір надсилає позивачці щомісячно від 3000 .00 -5000.00 грн.( т. 1 а.с.46-64).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За нормами ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі.

Статтею 187 Сімейного кодексу України передбачено добровільний спосіб виконання матір`ю або батьком свого обов`язку утримувати дитину шляхом сплати аліментів.

Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначаються розмір та строки виплати.

У разі неможливості досягнення між батьками угоди про добровільне відрахування (сплату) одним з них аліментів, кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів).

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Враховуючи, що малолітня дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а відповідачем сплачувались аліменти від дня народження в розмірі не менш 3000.00 грн.,який згідно чинного законодавства станом на 2026 рік становить 1 408,50.00 грн. тобто перевищує мінімальний встановлений рівень для дитини відповідного віку , Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки вимоги про стягнення з відповідача 20 000.00 грн. щомісячно свого підтвердження в судовому засіданні не знайшла.

Протилежного позивачем суду не надано , в судовому засідання не встановлено.

Відповідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Висновки суду.

Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Судові витрати.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач від сплати судового збору звільнена.

Керуючись ст. ст., ст.12,141,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.180,181,182,183,191 Сімейного кодексу України, ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ст. 8 ,11 Закону України «Про охорону дитинства» Суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі Органу опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП не відомо, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , - аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн., починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП не відомо, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

Повний текст рішення виготовлено 10 лютого 2026 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП не відомо, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий