Провадження № 2/947/403/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 19.08.2025 року , через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» ( позивач /ПАТ АБ Південний) про стягнення з ОСОБА_1 ( відповідачка ) заборгованості за кредитним договором № IS KP 1612021 B1 від 28.08.2019 року, у загальному розмірі 9 541,98 грн., складовим якої є заборгованість за тілом кредиту у сумі 4 276,91 грн., та заборгованості за відсотками нарахованими за користування кредитом у сумі 5 265,07 грн., а також судових витрат.

При подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а також заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачка, як позичальник, отримала за кредитним договором грошові кошти на умовах строковості та оплатності , але у передбачений умовами договору строк свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та оплати процентів за користування кредитом не виконала у звязку із чим вказана грошова заборгованість підлягає стягненню у повному обсязі.

У відповідності до зазначеному у п.2.5 Порядку укладення договору банківського обслуговування, яка визначена сторонами як невід`ємна частина Кредитного Договору, сторонами узгоджено місце виконання кредитного договору за місцем розташування позивача, що територіально відноситься до Київського району м. Одеси, тому позов подано у відповідності о вимог ч.8 ст. 28 ЦПК України.

Ухвалою суду від 23.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи до судового засідання.

Представником відповідачки ОСОБА_2 30.12.2026, через Укрпошту, подано відзив в якому заперечується проти задоволення позовних вимог з мотивів спливу строку позовної давності до заявлених вимог, з урахуванням після отримання кредиту сплинуло більш ніж три роки.

Представником позивача 16.01.2026 року, через систему «Електронний суд», подано відповідь на відзив із запереченнями проти спливу строку позовної давності так як позовна заява подана у період дії Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно якого : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Як встановлено судом 28.08.2019 року між ПАТ АБ Південний ( кредитор) та ОСОБА_1 (позичальниця) було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № IS KP 1612021 B1 (далі - Кредитний договір) на суму 13 700,00 грн.

За умовами договору кредитор зобов`язався надати кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням електронних платіжних засобів на вказану суму , а позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти разом з процентами , згідно умов договору, не пізніше 27.08.2020 року, вказаний строк неодноразово продовжувався.

Згідно заяви кредитного договору від 28.08.2019 року та паспорту кредитного договору , які були підписані особисто позичальницею а також випискою по рахунку позичальниці, остання отримала кредитні кошти але не виконала умови договору належним чином внаслідок чого виникла заборгованість, яка підтверджена як випискою по особовому рахунку так і розрахунком заборгованості., на наданим стороною позивача.

Згідно поданої стороною відповідача заяви по суті справи ( відзиву) боржниця не заперечує проти факту укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів та не спростовує розмір заборгованості.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із виконанням зобов`язань по кредитним договорам врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першої третьої статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

У постанові від 29 січня 2021 року у справі №922/51/20 Верховний Суд також наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Що стосується заяви представника відповідачки про порушення загального строку позовної давності при подачі 19.08.2025 року позовної заяви, враховуючи сплив строку позовної давності до заявлених вимог, суд вважає її необґрунтованою та такою що не підлягає застосування з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану.

Закон від 14.05.2025 №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачає виключення з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Саме цей пункт передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦК України, на період дії воєнного стану. Проте вищезазначений Закон, також зазначає, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон був надрукований в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 №108, тобто набрання чинності відбудеться 04.09.2025, саме з цієї дати відбудеться відновлення обчислення строків позовної давності. Виходячи з цього, на момент подання позову 19.08.2025 діяли нормативно-правові акти щодо зупинення строку позовної давності.

У даному випадку у первісному Договорі ( якщо не приймати продовження його дії ) сторонами було узгоджено строк виконання зобов`язань 27.08.2020 року , а тому приймаючи до уваги факт зупинення строків позовної давності на період до 04.09.2025 року, позов подано без порушення строків позовної давності.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Факт повного задоволення позовних вимог є підставою для стягнення з відповідачки сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

У даному випадку заявлені стороною позивача витрати пов`язані із правничей допомогою у розмірі 1000 грн., узгоджуються із складністю справи, були заявлені у попередньому (орієнтованому) розрахунку витрат зазначеної у позовної заяві, відповідають поданим доказам Договору про надання правової допомоги від 03.10.2024 року, та Акту виконаних робіт від 30 липня 2025 року , та їх розмір не спростовано стороною відповідача як невідповідні розгляду даної справи, а тому, є такими що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» ( , місцезнаходження: м. Одеса, вул. Краснова, буд. 6/1) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» ( ) заборгованість за кредитним договором № IS KP 1612021 B1 від 28.08.2019 року, у загальному розмірі 9 541,98 ( дев`ять тисяч п`ятсот сорок одна гривня дев`яносто вісім копійок) грн., складовим якої є заборгованість за тілом кредиту у сумі 4 276,91 грн., та заборгованості за відсотками нарахованими за користування кредитом у сумі 5 265,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» ( ) судові витрати у загальному розмірі 3 422,40 ( три тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) грн., які складаються з судового збору у сумі 2422,40 грн., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Повний текст рішення складено 09.02.2026.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. О. Луняченко