П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року м. Київ

Справа №358/208/25

Апеляційне провадження №22-ц/824/1505/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Тітова М.Б. 07 травня 2025 року в м. Богуслав, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Богуславського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-108652966 від 08 жовтня 2021 року в розмірі 43697,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклала із АТ «Райффайзен Банк» договір позики №014-RO-82-108652966.

24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-72, у відповідності до умов якого, АТ «Райффайзен Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до відповідача в сумі 43697,86 грн, з яких: 32880,76 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 10817,1 грн - заборгованість за відсотками.

Всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №014-RO-82-108652966 в розмірі 43697,86 грн.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 07 травня 2025 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором №014-RO-82-108652966 в розмірі 43697,86 грн, з яких: 32880,76 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 10817,1 грн - заборгованість за відсотками.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором з повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки передбачені договором, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, а тому суд першої інстанції прийняв рішення стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 43697,86 грн.

Не погодилась із вказаним рішенням суду відповідач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує на те, що позивачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів укладення між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі. Відповідач зазначає, що надана позивачем в позові копія Заяви-Договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-108652966 від 08.10.2021 не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту укладення кредитного договору, оскільки відсутні докази проведення ідентифікації та верифікації відповідача при підписанні договору електронним підписом відповідно до вимог чинного законодавства. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує факт підписання електронним підписом «619327 та номер телефону» кредитних договорів між нею та АТ «Райффайзен Банк», а також Додаткових угод до даних кредитних договорів.

Представник відповідача вказує на те, що позивачем не було доведено наявності заборгованості та достовірно не встановлено її розміру за кредитним договором, стверджуючи, що суд при встановленні обставин посилався не на первинні документи, а на розрахунок заборгованості, що не підтверджує отримання кредиту і користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу.

Зазначає, що відповідач не має зобов`язань перед позивачем, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів набуття права вимоги за кредитним договором.

Також представник відповідача вказує на те, що судом не було надано належної правової оцінки поданих позивачем доказів.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У наданих в письмовій формі поясненнях представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки доводи наведені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Позивач разом із поданими поясненнями надав докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції та не містилися в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює перегляд справи за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, можуть бути прийняті апеляційним судом лише у виняткових випадках та за умови дотримання встановленої законом процедури, зокрема обґрунтування неможливості їх подання раніше з причин, що не залежали від особи, яка їх подає.

Оскільки позивачем не доведено наявності поважних причин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, а також не дотримано вимог процесуального закону щодо їх подання на стадії апеляційного перегляду справи, такі докази не підлягають прийняттю та врахуванню апеляційним судом під час перевірки законності рішення суду першої інстанції.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2021 року АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 підписали Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-108652966, підписанням якого позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. Зазначений договір підписаний кваліфікованим електронним підписом уповноважених осіб АТ «Райффайзен Банк» та електронним підписом ОСОБА_1.: 619327 та номер телефону. Відповідно до умов укладеного договору АТ «Райффайзен Банк» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 28095,73 грн строком на 72 місяці з фіксованою процентною ставкою 41,90% річних.

08 жовтня 2021 року між сторонами було підписано заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя №014-RO-82-108652966. Вищезгадана заява була підписана кваліфікованим електронним підписом уповноважених осіб АТ «Райффайзен Банк» та електронним підписом ОСОБА_1.: 619327 та номер телефону.

ОСОБА_1 , використовуючи електронний підпис 619327 та номер телефону, підписала паспорт споживчого кредиту від 08 жовтня 2021 року на укладення договору надання кредиту №014-RO-82-108652966, підтвердивши таким чином, що самостійно перед укладенням договору повністю ознайомилась та погодилась з паспортом кредиту, Правилами та Тарифами Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб, отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, отримала всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, та тим самим підтвердила, що договір адаптовано до її потреб та фінансової ситуації.

Також використовуючи електронний підпис 619327 та номер телефону, ОСОБА_1 підписала 08 жовтня 2021 року Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, чим підтвердила ознайомлення з графіком платежів за кредитом.

У подальшому 14 лютого 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до указаного кредитного договору. Додатковою угодою №1 задля врегулювання простроченої заборгованості за процентами було збільшено суму Кредиту (капіталізація), подовжено строк погашення Заборгованості (по 08.06.2028) та зменшено розмір щомісячного ануїтетного платежу за Кредитом, з метою зменшення фінансового навантаження на споживача.

21 липня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до указаного кредитного договору, якою подовжувався строк кредиту на 2 календарних місяці (по 08.08.2028), збільшувалася сума Кредиту шляхом капіталізації і зменшувався ануїтетний платіж за Кредитом, з метою зменшення фінансового навантаження на споживача.

24 липня 2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «Райффайзен Банк» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-72, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Райффайзен Банк» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників №1 від 24 липня 2024 року до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №014-RO-82-108652966 щодо заборгованості у загальній сумі 43697,86 грн, з яких: 32880,76 грн заборгованість за основною сумою боргу та 10817,10 грн заборгованість за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитними договорами внаслідок чого утворилась заборгованість по тілу кредиту та процентам, а тому суд першої інстанції вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 43697,86 грн.

В силу ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом чч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» закріплює, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 06 травня 2020 року у справі №372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц.

Верховний Суд в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 вказав на заборону суперечливої поведінки, в основі якої лежить добросовісність учасників цивільних правовідносин. Відповідно п. 6 ст. 3 ЦК України, добросовісність є загальною засадою цивільного законодавства. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З наведених обставин справи вбачається, що 08 жовтня 2021 року між первісним кредитором і відповідачем були укладені кредитний договір та дві додаткові угоди в електронній формі. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, електронний підпис є засобом ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. А тому апеляційний суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність договірних відносин між сторонами, оскільки ОСОБА_1 уклала з АТ «Райффайзен Банк» договір в електронній формі із застосуванням електронного цифрового підпису, тому відповідно до положень ч. 2 ст. 639 ЦК України такий договір вважається укладеним в письмовій формі. Апеляційний суд також відхиляє посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір, оскільки не було надано доказів спростування правомірності правочину.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність переходу права вимоги також не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки факт переходу права вимоги підтверджується укладеним Договором відступлення права вимоги та Витягом з Реєстру боржників, у тому числі і право вимоги за вказаними вище кредитними договорами до відповідача. Вказані договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач також зазначає, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості та достовірно не встановлено її розміру, а також звертає увагу на те, що суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи, послався не на первинні документи, а виключно на розрахунок заборгованості, який сам по собі не підтверджує ані факту надання кредитних коштів, ані факту користування ними, а відтак не може вважатися належним доказом існування боргу.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції поклав в основу рішення наданий банком розрахунок заборгованості, визнавши його належним та достатнім доказом на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, мотивуючи це тим, що зазначений розрахунок фактично є випискою з рахунку, з якої вбачається часткове погашення відповідачкою кредиту та процентів, що, на думку суду, свідчить про отримання нею кредитних коштів у розмірі, визначеному договором.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки слід погодитись з твердженням сторони відповідача, що розрахунок заборгованості сам по собі не є належним та допустимим доказом у справі.

Разом з тим з наведених обставин справи вбачається, що 08 жовтня 2021 року відповідач уклала із АТ «Райффайзен Банк» договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту. За умовами цього договору первісний кредитор АТ «Райффайзен Банк» мав надати відповідачу кредит готівкою у розмірі 28095,73 грн строком на 72 місяці з фіксованою процентною ставкою 41,90% річних.

Матеріали справи не містять даних про видачу відповідачу первісним кредитором суми коштів, що обумовлені договором. Матеріали справи станом на час розгляду справи в першій інстанції містили лише розрахунки заборгованості, з яких також вбачається здійснення відповідачем погашення кредитної заборгованості. Проте розрахунок заборгованості не є первісним документом, а отже ним самим не може бути підтверджено надання кредитних коштів відповідачу.

В умовах Додаткової угоди від 14 лютого 2023 року до Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» до Кредитного договору №014-RO-82-108652966 сторонами визначено суму заборгованості на день укладання угоди у розмірі 29273,75 грн. Відповідач, підписавши Додаткову угоду від 14 лютого 2023 року, визнав вказану суму заборгованості.

Також в умовах Додаткової угоди від 21 липня 2023 року до Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» до Кредитного договору №014-RO-82-108652966 визначено суму заборгованості на день укладання угоди розміром в 31604,76 грн. Відповідач, підписавши Додаткову угоду від 21 липня 2023 року, визнав вказану суму заборгованості.

Здійснивши порівняльний аналіз сум, зазначених в умовах додаткових договорів, із сумами, зазначеними в Розрахунку заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що суми заборгованості повністю співпадають.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач, ОСОБА_1 підписанням Додаткової угоди від 14 лютого 2023 року та Додаткової угоди від 21 липня 2023 року, повністю визнала факт отримання кредиту та наявності заборгованості у розмірах визначених у цих договорах. Оскільки відповідачем не було висунуто обґрунтованих заперечень щодо дійсності правочину, виходячи з положень ст. 204 ЦК України, кредитний договір та додаткові угоди до нього вважаються дійсними, правомірними та обов`язковими до виконання їх сторонами.

Таким чином, висловлені в апеляційній скарзі заперечення відповідача щодо отримання грошових коштів за кредитним договором від 08 жовтня 2021 року та наявності заборгованості за ним прямо суперечить її діями по укладанню додаткових угод до цього договору, відповідно до яких вона визнала факт заборгованості перед первісним кредитором. Така поведінка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, а відтак, заперечення відповідача щодо наявності кредитної заборгованості слід визнати необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Отже послідовність дій сторін кредитного договору та вчинення ними дій протягом достатньо тривалого періоду (з жовтня 2021 року по липень 2023 року), вказують на те, що первісним кредитором були виконані взяті на себе зобов`язання щодо надання грошових коштів, натомість відповідачем не виконанні зобов`язання щодо повернення у визначені договором строки.

Визначена позивачем сума кредитної заборгованості відповідає сумам визначеним сторонами договору у графіку погашення заборгованості, що міститься в умовах Додаткової угоди від 21 липня 2023 року. Стороною відповідача не було надано доказів та не наведено доводів на спростування вказаної суми заборгованості.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором відступлення права вимоги № 114/2-72набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №014-RO-82-108652966 щодо заборгованості у загальній сумі 43697,86 грн, з яких: 32880,76 грн заборгованість за основною сумою боргу та 10817,10 грн заборгованість за відсотками. А отже позивач має право на звернення до суд з вказаними вимогами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову, проте не в повному обсязі дослідив обставини справи та помилився щодо мотивів задоволення позовних вимог, не надавши при цьому оцінку додатковим угодам, укладеним між учасниками спірних правовідносин, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В порядку визначеному ч. 1 ст. 382, ч.13 ст. 141 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснюється розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для відмови в позові, обов`язок компенсації судових витрат покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 травня 2025 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук