10.02.2026 Єдиний унікальний № 371/1523/25
провадження № 2/371/464/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гуренка М.О.,

при секретарі Овчаренко В.С.,

за участі

представника відповідача за первинним

позовом (представника позивача за

зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача за первинним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_2 , про відвід головуючого судді Миронівського районного суду Київської області Гуренка М.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Миронівського районного суду Київської області знаходиться вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22 січня 2026 року справу призначено до розгляду на 11 годину 00 хвилин 10 лютого 2026 року, учасників судового розгляду повідомлено належним чином.

09 лютого 2026 року від позивача за первинним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_2 , про відвід головуючого судді Миронівського районного суду Київської області Гуренка М.О., яка обгрунтована тим, що вона вважає, що суддею Гуренком М.О. створено штучні перешкоди для здійснення процесуальних прав та ефективного здійснення захисту прав позивача, а також була позбавлена можливості надавати дані, які встановлюються проведенням необхідних у справі досліджень.

Вислухавши представника відповідача за первинним позовом (представника позивача за зустрічним позовом) Каплі А.С., яка вважала що відвід є необґрунтованим і фактично зводиться до прийняття процесуальних рішень суддею Гуренко М.О., жодних перешкод в доступі до правосуддя сторонам судом не відбувається.

Дослідивши заяву, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що зазначені в заяві про відвід обставини не можуть бути підставою для відводу головуючого судді, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Так заява про відвід судді Гуренко М.О. надійшла до канцелярії суду 09.02.2026 року. Головуючому судді заява передана о 10-00 10.02.2026 року, тобто за 1 годину до початку призначеного судового засідання ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22.01.2026 року. Тому заява про відвід вирішується в порядку ч.3 ст.40 складом суду, що розглядає справу.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» зазначив, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).

В силу змісту статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими Резолюцією №2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 pоку визнається як основоположний принцип надання в рівній мірі кожній особі права на розгляд її справи, що пов`язана зі встановленням її прав та обов`язків, а також з питанням її винуватості у скоєнні кримінального злочину, незалежним судом, на засадах справедливості та безсторонності, на відкритому судовому засіданні у встановленому законом порядку, беручи до уваги те, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві, нижченаведені принципи мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони адресовані суддям для використання як інструкції, а також судовим органам для використання як базових принципів регламентації поведінки суддів. Крім того, вони покликані сприяти кращому розумінню та підтримці здійснення правосуддя з боку представників виконавчої та законодавчої влади, адвокатів та суспільства в цілому.

Згідно п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду призюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд рекомендує визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (FerrantelliandSantangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58).

В своїй заяві заявник сама зазначає, що ч. 4 ст. 36 ЦПК України, передбачає, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

17.09.2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 24 вересня 2025 року відкрито провадження по вищевказаній справі.

Розпорядженням керівника апарату Миронівського районного суду Київської області Тимошенко І. від 27 жовтня 2025 року, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, у зв`язку з тим, що ухвалене Третьою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя 15 жовтня 2025 року, суддю Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_4 відсторонено від здійснення правосуддя.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27 жовтня 2025 року обрано головуючим суддею Гуренка М.О.

29.10.2025 року об`єднано в одне провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В судові засідання 03.11.2025, 19.11.2025, 03.12.2025, 18.12.2025, 13.01.2026, 22.01.2026 та 10.02.2026 року заявник ОСОБА_2 не з`явилася, повідомлення здійснювалися належним чином.

Судові засідання заявник ОСОБА_2 не відвідує, представлена адвокатом Молявко О.М., якій забезпечується участь в судових засіданнях шляхом відеоконфренцзв`язку.

Так адвокат Молявко Н.М. не була присутня в судовому засіданні 22.01.2026 року. Повідомила суд, що приймає участь в інших судових засіданнях. Жодних підтверджуючих це доказів станом на 10.02.2026 суду не надала.

Тобто представник заявника був обізнаний про всі судові засідання, так як і був обізнаний про засідання призначене на 10.02.2026 року, про що подала відповідну заяву про слухання справи без її участі.

Відповідно до ст. 18 Кодексу адвокатської етики адвокат інформує клієнта щодо ведення дорученої йому справи, у тому числі щодо правової позиції у справі.

За нормою ч. 3 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Зважаючи на те, що станом на 22 січня 2026 року закінчився строк відведений ч. 3 ст. 189 ЦПК України на проведення підготовчого судового засідання, суд прийшов до висновку про необхідність закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду.

Поряд з тим в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі "Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ст. 2 ЦПК України).

Саме тому не може бути підставою для відводу суду заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що подана позивачем за первинним позовом (відповідачем за зустрічним) ОСОБА_2 заява про відвід головуючого судді не містить, передбачених ст. 36 ЦПК України обставин, які можуть бути підставою для відводу головуючого судді.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. 6 ЄКПЛ, рішеннями Європейського суду з прав людини «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Білуха проти України», «Ферантелі та Сантанжело проти Італії», «Пономарьов проти України», «Шевченко проти України», «Трух проти України», «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії», ст. ст. 36, 39, 40, 41 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви позивача за первинним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Миронівського районного суду Київської області Гуренка М.О. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Гуренко