13 січня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді: Майдан С.І.,
за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» в місті Херсоні - Завод дитячого харчування про припинення трудового договору, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітку,
Ухвалою від 30.08.2024 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою від 16.09.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивачем 26.02.2025 року подано в порядку усунення недоліків позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої вона уточнює відповідача, а саме зазначає відповідачем Філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» в місті Херсоні - Завод дитячого харчування.
Ухвалою від 27.02.2025 року прийнято позовну заяву в новій редакції (в порядку усунення недоліків) до розгляду та продовжено судовий розгляд.
Ухвалою суду від 13.01.2026 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала згоду на ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подавав, заяв, клопотань не надходило.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Судом встановлено, що з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1998 року вбачається, що 12.05.2021 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до Філії ТОВ «Асоціація дитячого харчування» в місті Херсоні - Завод дитячого харчування на посаду укладальника-пакувальника ділянки проклейки та пакування основного цеху, згідно наказу №79-К від 11.05.2021 року.
Наказом відповідача №48-ВК від 26.12.2022 року про звільнення за згодою сторін позивача звільнено з посади укладальника-пакувальника Заводу дитячого харчування в м.Херсон з 28.12.2022 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно зазначеного наказу бухгалтерії підприємства було наказано нарахувати позивачу та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку після відновлення доступу до облікових документів.
02.09.2023 року ОСОБА_1 направила заву на адресу ВАТ «Асоціація дитячого харчування», в якій просила провести з нею у повному обсязі розрахунок на день звільнення, сплатити заробітну плату, компенсацію за відпустку за 2022 рік та компенсацію за втрату частини доходів та порушення термінів виплати, зробити відповідний запис у трудову книжку про звільнення, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 02.09.2023 року.
28.11.2023 року позивач повторно направила до ВАТ «Асоціація дитячого харчування» заяву про надання письмових роз`яснень щодо трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Асоціація дитячого харчування», просила надати письмові роз`яснення щодо несплати їй при звільненні заробітної плати, компенсації за відпустку за 2022 рік, та за січень 2023 року та компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушення термінів її виплати, надати письмові роз`яснення, коли буде зроблений відповідний запис у трудову книжку про звільнення.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ТОВ «Асоціація дитячого харчування отримала звернення позивача 06.02.2024 року.
Зазначені звернення позивача залишені без задоволення.
Також, 25.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці зі скаргою про порушення законодавства про працю ТОВ «Асоціація дитячого харчування».
Той факт, що відповідач не здійснив повного розрахунку (в т.ч. виплати компенсації за невикористану відпустку) з позивачем при звільненні підтверджується довідками про індивідуальні відомості про застраховану особу (форми ОК-7, ОК-5), а також випискою по картковому (зарплатному) рахунку позивача ОСОБА_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк».
Крім того, відповідно до довідок про індивідуальні відомості про застраховану особу (форми ОК-7, ОК-5) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.05.2024 року вбачається, що станом на 24.05.2024 року позивач не звільнена відповідачем, відомості про припинення трудових відносин з позивачем відповідачем не передані до відповідних органів та установ в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Пунктом 1 частини першої статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
За приписами статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Позивач скористався своїм правом ініціювати припинення трудових відносин та письмово повідомив про свій намір, що є належним виконанням правових вимог.
Відповідач видав наказ №48-ВК від 26.12.2022 року про звільнення позивача з 28.12.2022 року, що свідчить про взаємне погодження припинення трудових відносин.
Оскільки звільнення позивача було здійснене відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, за його ініціативою та з належним документальним оформленням, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про припинення трудових відносин на підставі наказу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача зробити відповідний запис у трудову книжку, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» роботодавець повинен передати відомості про звільнення працівника до відповідних органів, зокрема Пенсійного фонду України. Ці дані оновлюють реєстр застрахованих осіб (з 10.06.2021 року, з впровадженням електронних книжок, дані про звільнення подаються до Пенсійного фонду України через електронну систему звітів (ЄСВ та трудових відносин), що передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 року № 1217-IX.
Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України), як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 377/169/20.
Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зробити відповідний запис про звільнення у трудову книжку підлягають задоволенню, оскільки це належний спосіб захисту порушеного права позивача.
Судом встановлено, що відповідач не здійснив розрахунок при звільненні, не виплатив суми, що підлягають виплаті при звільненні, а саме компенсацію за невикористану відпустку.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було, в день звільнення позивач не працювала.
Судом встановлено, що відповідач отримав заяву позивача про проведення остаточного розрахунку при звільненні 06.02.2024 року, однак у день звернення та надалі розрахунок з позивачем здійснений також не був, у зв`язку з чим з 07.02.2024 року має місце затримка виплати належних позивачу сум. Доказів на спростування зазначеної обставини відповідачем не надано.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок при звільненні працівника, навіть за умов обмеженого доступу до документації. Зобов`язання щодо остаточного розрахунку не зупиняється воєнним станом. Закон не передбачає звільнення від обов`язку здійснити остаточний розрахунок при звільненні працівника навіть у випадку призупинення діяльності підприємства.
Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, її заробітна плата за останні два календарних місяці роботи становила 4310,58 грн (645,51 грн + 1665,07 грн - січень-лютий 2022 року), а кількість відпрацьованих робочих днів за цей період 39 днів, у зв`язку з чим середньоденна заробітна плата позивача становить 110,52 грн.
Вказаний розрахунок здійснений відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, та відповідає матеріалам справи. Доказів, які б спростовували зазначений розрахунок або підтверджували інший розмір середньоденної заробітної плати, відповідачем суду не надано.
З урахуванням обмеження, встановленого ч.1 ст.117 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за період не більше шести місяців, а саме з 07.02.2024 року по 07.08.2024 року, що становить 131 робочий день.
Виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 110,52 грн, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за зазначений період становить: 110,52 грн х 131 робочий день = 14 478,12 грн.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зазначеному розмірі.
Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).
Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір грошових сум, нарахованих йому при звільненні та фактично не виплачених відповідачем, зокрема розрахункових листів; довідок про нараховану, але не виплачену заробітну плату; бухгалтерських відомостей або іншого документального підтвердження розміру невиплаченого доходу.
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити базову суму невиплаченого доходу, з якої має обчислюватися компенсація, визначити період затримки щодо кожної конкретної суми та здійснити перевірку правильності можливого розрахунку компенсації з урахуванням офіційних показників індексу інфляції.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частиною першою статті 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки позивачем не доведено розмір невиплачених сум при звільненні, а отже, відсутня можливість обчислення компенсації за втрату частини доходів, суд доходить висновку, що заявлена вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 23, 36, 38, 47, 83, 117 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» в місті Херсоні - Завод дитячого харчування про припинення трудового договору, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітку задовольнити частково.
Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та Філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» на підставі наказу №48-К від 26.12.2022 року.
Зобов`язати Філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» в місті Херсоні - Завод дитячого харчування зробити відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 .
Зобов`язати Філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» в місті Херсоні - Завод дитячого харчування здійснити розрахунок з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) відповідно до наказу №48-К від 26.12.2022 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду виготовлений 19.01.2026 року.
Суддя: С.І. Майдан