П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Київ

Справа №371/804/25

Провадження: № 22-ц/824/3552/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Романенко К. С.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, яка мотивована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його рідним братом. З 2002 року він має триваюче психічне захворювання, є інвалідом ІІ групи довічно та через свою хворобу не може самостійно здійснювати та користуватися своїми правами та виконувати свої обов`язки. На початку захворювання брата, тягар його хвороби лежав повною мірою на батьках. На цей час батьки є пенсіонерами, батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (65 років), мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (59 років). Якісний догляд за хворим може здійснювати саме заявник. Він постійно забезпечує його продуктами харчування та лікарськими засобами, здійснює контроль за їх прийомом, відвозить його на огляди до медичних закладів, які переважно знаходяться в м. Києві. У зв`язку із прогресуванням хвороби ОСОБА_2 , він втратив здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду. Спосіб життя ОСОБА_1 дозволяє йому бути опікуном брата, ОСОБА_2 , оскільки він має постійну роботу, стабільний дохід, задовільний стан здоров`я та що найголовніше має можливість та бажання доглядати хворого та бути його опікуном.

У зв`язку з чим, просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним, установити над ОСОБА_2 опіку та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном над ОСОБА_2 .

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 рокузаяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 недієздатним.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині незадоволених вимог заяви, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове про задоволення його заяви в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що суд першої інстанції фактично проігнорував значну кількість належних, допустимих і достовірних доказів, наданих заявником та органом опіки, при цьому, безпідставно визнав їх недостатньо мотивованими, не надавши жодного аргументу, який би спростовував їхню змістовність, юридичну силу чи відповідність закону.

Орган опіки та піклування, діючи в межах своїх повноважень, і на підставі всебічного дослідження умов проживання підопічного, стану здоров`я, сімейного оточення та фактичного догляду, дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про доцільність призначення саме заявника опікуном. У судовому засіданні представник органу опіки надав розгорнуті пояснення, що підтверджені документами в особовій справі кандидата, однак суд невмотивовано відкинув ці докази, обмежившись власними припущеннями.

Суд безпідставно поклав у вину заявникові відсутність дослідження можливості призначення опікунами батьків, хоча батьки подали письмові заяви про небажання та неможливість здійснювати опіку, що підтверджено їхнім віком, станом здоров`я та реальними обставинами сімейного життя. Суд фактично вимагав від органу опіки доводити «неможливість» призначення інших осіб, хоча закон не містить жодної такої вимоги, а призначення опікуна можливе лише за письмовою заявою особи, яка бажає бути опікуном.

Суд також неправильно застосував положення законодавства щодо мобілізаційних обмежень, не врахувавши, що заявник має чинне бронювання, не підлягає призову та тому може повноцінно здійснювати функції опікуна. Ця обставина підтверджена документально, проте суд проігнорував її, навіть не навівши мотивів неврахування. Відтак, суд застосував не релевантні правові висновки Верховного Суду до даних правовідносин, що призвело до помилкового тлумачення судом норм матеріального права.

Крім того, суд першої інстанції не з`ясував повністю фактичні обставини справи, зокрема, ті, що стосуються тривалого й стабільного догляду заявника за братом, численних випадків госпіталізації, реальної поведінки підопічного, яка унеможливлює догляд з боку інших родичів. Уже після судового засідання, проте до проголошення рішення, брат знову був госпіталізований у тяжкому стані саме у супроводі заявника, що додатково підтверджує фактичне виконання ним обов`язків опікуна, ці докази суд також не зміг і не спробував оцінити.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Ілющенко О.М. надійшли письмові пояснення, в яких зазначено про те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції представник органу опіки послідовно посилався на документи з особової справи, копії яких також містилися в матеріалах цивільної справи. Висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном ОСОБА_1 є повністю обґрунтованим, відповідає чинному законодавству та ґрунтується на комплексному дослідженні умов життя, стану здоров`я та потреб підопічного.

З огляду на це вважала за необхідне долучити матеріали особової справи кандидата в опікуни ОСОБА_1 до матеріалів апеляційного провадження та просила суд апеляційної інстанції надати їм належну оцінку при ухваленні рішення.

Водночас зауважує, що всі документи, які містяться в особовій справі, вже були подані до суду першої інстанції та враховані при розгляді цивільної справи, а тому ці докази не є новими у розумінні ст. 367 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, адвокат Притула Л. О., Варенікова В. Ю. в інтересах ОСОБА_2 , а також Представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Ілющенко О.М. підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня2025 оскаржується в частині незадоволених вимог, а тому в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із заявником та батьками - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1, а. с. 7-11).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 2002 року страждає на тяжке психічне захворювання, є особою з інвалідністю ІІ групи довічно та потребує постійного стороннього догляду (т. 1, а. с. 12-19).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 330-ц від 13 серпня 2025 року, проведеної КНП КОР «Обласне психоневрологічне медичне об`єднання», ОСОБА_2 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - шизофренію, параноїдну, з безперервним перебігом (F20.00 за МКХ-10), і за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує встановлення опіки (т. 1, а. с. 118-123).

Судом першої інстанції встановлено, що за станом свого здоров`я ОСОБА_2 не може самостійно реалізовувати цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, що обумовлює необхідність визнання його недієздатним та встановлення над ним опіки.

Як убачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області від 09 липня 2025 року № 298, орган опіки та піклування, з урахуванням фактичних обставин проживання, стану здоров`я підопічного, особистих стосунків між братами та можливостей заявника, вважає за доцільне, у разі визнання ОСОБА_2 недієздатним, призначити його опікуном ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 124).

Крім того, з акта обстеження умов проживання, складеного депутатом Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Осіпчук Н. Ф., убачається, що родина проживає спільно, однак фактичний щоденний догляд за ОСОБА_2 здійснює саме його брат - ОСОБА_1 , оскільки батьки є особами пенсійного віку (т. 1, а. с. 64).

З виписки з історії хвороби також убачається, що на медичні обстеження ОСОБА_2 , як правило, прибуває у супроводі брата - ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувався (т. 1, а. с. 21).

З відомостей про утримані доходи також убачається, що ОСОБА_1 має постійне місце роботи та підлягає бронюванню у встановленому законом порядку (т. 1, а. с. 22-24).

Обґрунтовуючи необхідність встановлення опіки та призначення опікуна, ОСОБА_1 посилався на те, що він постійно проживає разом із братом, фактично здійснює за ним догляд, забезпечує його продуктами харчування та лікарськими засобами, контролює їх прийом, супроводжує до медичних закладів, має стабільний дохід, належні житлові умови, задовільний стан здоров`я, не має обставин, які відповідно до закону унеможливлюють виконання ним обов`язків опікуна, а також виявив добровільне волевиявлення бути опікуном свого брата.

Крім того, батьки ОСОБА_2 подали заяви про відсутність у них наміру та можливості здійснювати опіку над сином, що було враховано органом опіки та піклування при підготовці відповідного висновку; аналогічні заяви також були подані ними безпосередньо до суду першої інстанції (т. 1, а. с. 85-86).

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення опікуна, суд першої інстанції виходив із висновку про недостатню мотивованість подання органу опіки та піклування, відсутність належного обґрунтування неможливості здійснення опіки батьками підопічного, а також з урахуванням того, що заявник є особою призовного віку в умовах дії воєнного стану.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).

В статті 62 ЦК України визначено, що опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах 2-5 статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Встановивши, що ОСОБА_2 має тяжкий психічний розлад, який позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання його недієздатним та необхідності встановити над ним опіку.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення опікуном ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що подання органу опіки та піклування, на його переконання, є недостатньо мотивованим, не містить належного обґрунтування неможливості здійснення опіки батьками підопічного, а також з огляду на те, що заявник є особою призовного віку в умовах дії воєнного стану.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що до зазначеного висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з`ясування фактичних обставин справи та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі висновки не ґрунтуються на вимогах Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України та не відповідають усталеній практиці Верховного Суду щодо критеріїв призначення опікуна.

Згідно з частиною 1 статті 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Подібні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

У Правилах також зазначено, що опікун призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Крім того, згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування, опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.

У постанові Верховного Суду від 8 січня 2024 року в справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року в справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року в справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви ОСОБА_1 було долучено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області від 09 липня 2025 року № 298, у якому орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність призначення саме ОСОБА_1 опікуном над його братом ОСОБА_2 у разі визнання останнього недієздатним.

Зазначений висновок відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, складений на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування, що підтверджується матеріалами особової справи кандидата в опікуни, які були подані до суду першої інстанції та досліджувалися під час розгляду справи.

Водночас сам по собі факт того, що заявник є особою чоловічої статі призовного віку, не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відмови у призначенні його опікуном, оскільки чинне законодавство України не містить імперативної заборони щодо призначення військовозобов`язаних осіб опікунами недієздатних фізичних осіб, у тому числі в умовах воєнного стану.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є заброньованим у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідними довідками та відомостями про його зайнятість, а отже, не підлягає мобілізації та має реальну можливість безперешкодно виконувати обов`язки опікуна.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - подали письмові заяви про відмову від здійснення опіки над повнолітнім сином, що є їх безумовним суб`єктивним правом, а не обов`язком, та прямо передбачене нормами цивільного законодавства. Закон не покладає на батьків повнолітньої недієздатної особи обов`язку бути її опікунами, якщо вони не виявляють такого волевиявлення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що батьки підопічного є особами пенсійного віку, мають обмежені фізичні можливості, що підтверджується, зокрема, довідками про те, що вони не володіють навичками керування транспортними засобами, тоді як заявник ОСОБА_1 має посвідчення водія та фактично забезпечує транспортування брата до медичних закладів, більшість з яких розташовані за межами місця проживання, у тому числі в місті Києві.

З огляду на характер психічного захворювання ОСОБА_2 , який потребує регулярного спеціалізованого лікування, госпіталізацій та медичного нагляду, можливість оперативного транспортування підопічного є істотною та безпосередньо впливає на забезпечення його найкращих інтересів.

Отже, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_1 фактично здійснює постійний догляд за братом, має фізичну, психологічну та організаційну можливість виконувати обов`язки опікуна, а його поведінка та волевиявлення не суперечать інтересам підопічного, а навпаки - максимально їм відповідають.

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні правові підстави пов`язувати звернення заявника із заявою про призначення його опікуном з можливими намірами уникнення мобілізації чи іншими припущеннями, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

При розгляді справи не встановлено обставин, які вказують на те, що поведінка заґвника, який виявив бажання бути опікуном, суперечить інтересам недієздатного.

Колегія суддів також зауважує, що бажання заявника бути опікуном близькій людині, зокрема братові, є однією із визначених законом вимог для призначення особи опікуном з числі рідних людей. Введення військового стану в країні не зупинило дію актів цивільного законодавства, що визначають порядок призначення опікуна та наразі не містять заборон або обмежень, у контексті правовідносин цієї справи.

Крім цього, положення цивільного законодавства передбачають обов`язкове призначення опікуна над недієздатною особою, і залишення особи, яка визнана недієздатною без призначеного опікуна призводить до унеможливлення реалізації такою особою будь-яких її прав, а отже відсутність опікуна над недієздатною особою є порушенням, перш за все, її прав, що є неприпустимим.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви в частині призначення заявника опікуном, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи, інтересам недієздатної особи, не встановив обставин, які підлягають урахуванню при вирішенні питання про призначення опікуна.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення опікуном підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви в цій частині та призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення опікуном скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення такого змісту.

Заяву ОСОБА_1 про призначення опікуном задовольнити.

Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_1 ) опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. М. Верланов