Номер провадження 2/754/4205/26
Справа № 754/706/26
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2026 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІНІКА СКІН ПРО», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на нежитлові приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Цибульську О.В. звернулась до суду з вищевказаним позовом про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на нежитлові приміщення та просить:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67136379 від 10.04.2023 (11:46:58, приватний нотаріус Козаєва Н.М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ);

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67303527 від 21.04.2023 (20:23:09, приватний нотаріус Биков В.А., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ);

-визнати право власності на групу нежитлових приміщень (в літ. В) за адресою: АДРЕСА_1 (приміщення № 9, № 11, загальна площа: 546,6 кв. м., реєстраційний номер 000 за ОСОБА_3 , а також здійснити розподіл судових витрат.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги (пункт 1 та 2) немайнового характеру, при цьому сплачено судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1 211,20 грн., про що свідчить квитанція від 04.12.2025.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи вказане, позивачу необхідно усунути недоліки позову, шляхом виконання вимог п.4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме здійснити сплату судового збору за другу вимогу немайнового характеру.

Також варто зазначити, що за приписами ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Встановлено, що позов не відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175 України, а саме позов не містить зазначення ціни позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зокрема визнати право власності за третьою особою - ОСОБА_3 на групу нежитлових приміщень (в літ. В) за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 546,6 кв. м., при цьому у позовній заяві зазначено, що позов не містить вимог майнового характеру.

Позивач звернулася з позовом щодо визнання права власності на майно за третьою особою.

Згідно з цивільним процесуальним законодавством особа звертається до суду для захисту своїх порушених або оспорюваних прав, оскільки позов про визнання права власності (ст. 392 ЦК України) спрямований на захист власних прав.

Однак, до позову не додано доказів вартості спірного майна, на яке позивач просить визнати право власності та не вказано ціну позову, що унеможливлює визначення судом точної суми судового збору, який підлягає до сплати позивачем за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

Відповідно до підпункту а) п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Зважаючи на викладене, стороні позивача необхідно слід вказати ціну позову, виходячи з дійсної вартості спірного майна, відповідно з посиланням на докази на підтвердження зазначених обставин (висновок про вартість майна).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вказане, позивачу необхідно усунути недоліки позову, шляхом виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІНІКА СКІН ПРО», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на нежитлові приміщення - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б. Саламон