г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/57/26
Номер провадження 2/213/606/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

12 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Карнаух Іван Олегович, до ТОВ "Криворізький хлібозавод №1" про визнання трудових відносин припиненими та виплату заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

02.01.2026 до суду через підсистему "Електронний суд" надійшов вказаний позов.

05.01.2026-09.01.2026 - період тимчасової непрацездатності судді через хворобу.

Перевіривши позов з додатками на відповідність вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, суддя знайшов, що позов містить в собі наступні недоліки.

Так, адвокат Карнаух І.О. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ "Криворізький хлібозавод №1", в якій просить:

- Визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Криворізький хлібозавод №1» з 29.10.2025 р. на підставі ст. 38 КЗпПП за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання.

- Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Товариством з обмеженою відповідальністю «Криворізький хлібозавод №1» нарахувати та виплатити розрахункові виплати при звільнені на підставі 44 КЗпП та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Тобто у прохальній частині позову має бути чітко сформульовано вимогу до відповідача (зміст, розмір, порядок тощо).

Однак, з прохальної частини позовної заяви не вбачається можливим встановити, які саме розрахункові виплати при звільнені позивач просить стягнути з відповідача, не визначено конкретну суму таких виплат.

При цьому, позивач, заявляючи вимогу про стягнення невиплачених сум має визначити відповідний розмір, оскільки суд здійснює розгляд справи в межах заявлених позовних вимог і не може самостійно визначати такі.

Також, в прохальній частині не зазначений конкретний період, за який позивач просить здійснити нарахування розрахункових виплат при звільнені.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити значення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Стягнення сум у певних розмірах підлягає грошовій оцінці, відповідно позивач при подачі позову повинен був зазначити ціну позову в залежності від сум, які він просить стягнути з відповідача та надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві позивач посилається на пункт 1 частини першої «Про судовий збір», як на підставу звільнення від сплати судового збору.

За правилом пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З аналізу вказаної норми вбачається, що позивачі у справах, що стосуються трудових відносин звільняються у двох випадках: щодо заявлення позовних вимог про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач звернувся до суду із вимогами про визначення припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» та про зобов`язання ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» нарахувати та виплатити розрахункові виплати при звільнені на підставі 44 КЗпП та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 зробила висновок, що розміщення норм статей116,117 Кодексу законів про працю України в розділі VII "Оплата праці" є логічно вмотивованим, оскільки ними встановлено відповідальність роботодавців за затримку виплат коштів винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні.Проте таке розташування зазначених норм права не свідчить про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі,не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Тобто пункт 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" не передбачає пільг у трудовому спорі щодо вимог про стягнення середнього заробітку за затримку видачі наказу про звільнення, за затримку розрахунку при звільнені з роботи. Також не передбачено пільг щодо визнання припиненими трудових відносин та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, позивачі звільнені від сплати судового збору на всіх стадіях судового розгляду справи на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" виключно щодо вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Водночас за подання позову із іншими ніж ті, що зазначені позовними вимогами, позивач повинен здійснити сплату судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вказану норму, позивачу необхідно сплати судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вимогу немайнового характеру.

Частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачеві строк усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення йому цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В.Попов.