ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 761/17176/22

провадження № 61-5977св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний інститут стратегічних досліджень,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Національного інституту стратегічних досліджень на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року у складі судді Юзькової О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Кафідової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у трудових відносинах з Національним інститутом стратегічних досліджень з 23 серпня 2019 року та займав посаду заступника директора.

24 травня 2022 року йому надали для ознайомлення наказ від 23 травня 2022 року № 66-к про вивільнення працівників у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, внесення з 23 липня 2022 року змін до штатного розпису та попередженням про скорочення посади, яку він займав.

22 липня 2022 року інститутом видано наказ № 95-к про звільнення його із займаної посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вказував, що скорочена була лише одна посада, яку він обіймав, а тому мало місце удаване скорочення.

Крім того, відповідач не виконав обов`язок щодо його працевлаштування, адже з моменту попередження до звільнення, йому не було запропоновано жодної вакантної посади.

Також, не було враховано його переважне право залишення на роботі, адже у штаті відповідача було три заступника директора і роботодавець повинен був провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації трьох співробітників.

Посилаючись на те, що його звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України було проведено без дотримання порядку, встановленого КЗпП України та порушенням норм трудового законодавства, внаслідок чого видано незаконний наказ про його звільнення, ОСОБА_1 просив суд:

- скасувати наказ від 22 липня 2022 року № 95-к про його звільнення;

- внести відповідні зміни та поновити його на посаді заступника директора Національного інституту стратегічних досліджень;

- стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень

про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернуто особі, яка її подавала.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Предко В. О., діючої в інтересах ОСОБА_1 , задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2022 року скасовано, справу передано до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цій справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного інституту стратегічних досліджень на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва

від 14 лютого 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним і скасування наказу

про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

за час вимушеного прогулу (провадження № 61-2430ск23).

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного інституту стратегічних досліджень на постанову Київського апеляційного суду

від 23 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1

до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (провадження № 61-2430ск23).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 липня 2022 року № 95-к

про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Національного інституту стратегічних досліджень.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Національного інституту стратегічних досліджень з 25 липня 2022 року.

Стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 571 980,80 грн.

Стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень в дохід держави судовий збір у розмірі 5 719,80 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, допущено до негайного виконання.

Рішення районного суду мотивовано тим, що роботодавець не запропонував позивачу всіх наявних вакантних посад в інституті, а судом не встановлено факту неможливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу на цьому ж підприємстві і факту відмови позивача від переведення на іншу роботу. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада

2023 року заяву представника ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1

до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним

і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 57 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року виправлено описки в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва

від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме її резолютивну частину викладено наступним чином:

«Виправити описку у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2023 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, де замість:

«Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 571 980 грн. 80 коп.

Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) в дохід держави судовий збір у розмірі

5719 грн. 80 коп», зазначити:

Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 422 898 грн. 66 коп.

Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 4228 грн. 98 коп»

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року виправлено описку в мотивувальних частинах рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023, ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року, де зазначено, що період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 444 дні, замість 318 днів.

Виправлено описку в резолютивній частині ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023, де замість:

«Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 422 898 грн. 66 коп.

Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 4228 грн. 98 коп»

зазначити:

«Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 590 462 грн. 28 коп.

Стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 7-а, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 5904 грн. 62 коп»

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу Національного інституту стратегічних досліджень задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого

з Національного інституту стратегічних досліджень на користь ОСОБА_1

з 590 462,28 грн до 582 606,04 грн.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада

2023 року змінено, зменшено розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з Національного інституту стратегічних досліджень на користь

ОСОБА_1 , з 57 000 грн до 30 000 грн.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду по суті спору, вважав, що суд правильно визначившись із характером спірних правовідносин, проте допустився помилки в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки суд першої інстанції здійснив розрахунок середньоденної заробітної плати шляхом ділення на загальну кількість календарних днів в місяці, а нарахування виплат обчислювалося шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість календарних днів за час вимушеного прогулу, замість робочих днів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2025 року до Верховного Суду, Національний інститут стратегічних досліджень, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що нормою статті 49-2 КЗпП України передбачено запропонувати працівнику, якого звільняють, ті посади, які відповідають його освіті та посаді, проте на підприємстві таких посад не було. При цьому, вказує, що на час попередження про наступне вивільнення та на час звільнення ОСОБА_1 в інституті були тільки посади, які в повній мірі не відповідали його освіті, кваліфікації та досвіду. При цьому, посади, які на думку роботодавця, були значно нижчими за кваліфікаційним рівнем за рівень ОСОБА_1 , йому не пропонувалися, щоб не принижувати честь та гідність робітника.

Також посилається на процесуальні порушення під час розгляду справи судом першої інстанції та ненадання правової оцінки таким порушенням апеляційним судом.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що стороною позивача не доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, вважає його завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Предко В. О., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, вказуючи, що викладені в ній доводи є безпідставними, оскільки звільнення було проведено без дотримання норм КЗпП України щодо працевлаштування працівника, оскільки ОСОБА_1 не пропонувалися всі вакантні посади з дати попередження про вивільнення до дати звільнення, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року до закінчення касаційного провадження.

01 жовтня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Національним інститутом стратегічних досліджень з 23 серпня 2019 року та обіймав посаду заступника директора Національного інституту стратегічних досліджень.

23 травня 2022 року відповідачем видано наказ № 66-к «Про вивільнення працівника» яким, у зв`язку із внесенням з 23 липня 2022 року змін до штатного розпису Національного інституту стратегічних досліджень, надано доручення відділу кадрів попередити ОСОБА_1 , заступника директора, особисто під підпис про наступне вивільнення з посади не раніше ніж через 2 місяці з дати ознайомлення з наказом, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, з дотриманням відповідних гарантій, правил і порядку встановлених законодавством України стосовно вивільнення працівників.

24 травня 2022 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом № 66-к та з попередженням про майбутнє звільнення з посади.

22 липня 2022 року Національним інститутом стратегічних досліджень винесено наказ № 95-к «Про звільнення ОСОБА_1 з 25 липня 2022 року», підстава: попередження про скорочення посади від 23 травня 2022 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23 , що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга Національного інституту стратегічних досліджень задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Звільнення згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частина третя статті 49-2 КЗпП України).

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 43-1 КЗпП України звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян, допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Визнаючи звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновлюючи його на посаді, суд першої інстанції та апеляційний суд обґрунтовано виходили з того, що його звільнення відбулося без дотримання норм КЗпП України щодо обов`язку роботодавця працевлаштувати звільненого працівника.

Доводи заявника про те, щоОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу через те, що і інституті не було посад, які б відповідали його освіті та кваліфікації, є безпідставними, оскільки судами було встановлено, що за наданими представниками відповідача відомостями, станом на день звільнення позивача у відділі адміністративно-господарського забезпечення Національного інституту стратегічних досліджень були вакантні посади прибиральника території, робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків (3 посади), які не були запропоновані позивачу. Вимоги до наукового ступеню, освіти професійного спрямування або ж досвіду роботи за фахом для зайняття цих посад у відповідності до наданих відповідачем документів відсутні.

Посилання заявника на те, що вказані посади є значно нижчими за кваліфікаційним рівнем за рівень ОСОБА_1 , йому не пропонувалися, щоб не принижувати честь та гідність робітника, не спростовує того факту, що відповідачем не виконано свого обов`язку з працевлаштування працівника, оскільки роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому всі наявні на підприємстві посади, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

Представник Національного інституту стратегічних досліджень заявляє про те, що ОСОБА_1 міг би виконувати роботу на названих посадах, а оціночне судження про те, що пропозиція зайняти такі посади була б приниженням його честі та гідності, є тлумачення ним норм трудового законодавства на свій розсуд, яке не звільняє роботодавця від обов`язку працевлаштувати або запропонувати працівнику, якого звільняють.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами постанови Великої Палати Верховного Суду є безпідставним, оскільки правові висновки судів попередніх інстанцій таким висновкам не суперечать.

Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги з посилання на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, а саме, дії судді районного суду про відновлення судового розгляду після виходу до нарадчої кімнати, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України).

Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що стороною позивача не доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, така сума є завищеною та такою, що підлягає зменшенню.

Судом апеляційної інстанції було досліджено та проаналізовано всі надані стороною позивача докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, їм була надана належна правова оцінка та суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При цьому, слід зазначити, що апеляційним судом було зменшено розмір стягуваних судових витрат з 57 000 грн до 30 000 грн, що не оскаржується позивачем.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного інституту стратегічних досліджень залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк