Провадження № 2/522/887/26
Справа № 522/7686/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», за участі третіх осіб: Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживче товариство «Сузір`я Плюс», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності на об`єкт інвестування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_2 15.05.2024 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживче товариство «Сузір`я Плюс», Південне управління капітального будівництва, Міністерства оборони України, та просить:

- визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру від будівельним номером АДРЕСА_1 , 19, по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТ «Сузір`я Будова».

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.03.2018 між ОСОБА_1 та СТ «Сузір`я Будова» укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43. Позивач повністю виконав свої обов`язки за договором щодо внесення своєї частки та профінансував об`єкт будівництва у повному обсязі, відповідач своїх обов`язків не виконав та не забезпечив будівництво будинку в строки ІІІ квартал 2021 року. У січні 2024 року з позивачем зв`язався менеджер відповідача, яка повідомила, що для завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію позивач має зробити додатковий внесок, що збільшує суму інвестицій ще приблизно на 25% та повідомила про необхідність укласти інший договір з новою юридичною особою, оскільки останній будуть передані всі права забудовника. Відповідач виконувати свої зобов`язання наміру немає, що є підставою звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.05.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03.07.2024. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 03.07.2024 задоволено клопотання представника позивача Мазарюка С.С. в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

У зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду, розгляд справи у підготовчому засіданні 03.07.2024 відкладено на 13.08.2024.

До суду 20.07.2024 надійшов відзив представника СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А. згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування відзиву зазначено, що за позивачем, яка є членом споживчого товариства, не можуть бути визнані майнові права, які відсутні у складі майна самого споживчого товариства. У СТ «Сузір`я Будова» відсутні майнові права на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_2 щодо якої подано позов. СТ «Сузір`я Будова» з 25.01.2024 не є учасником будівництва житлових будинків за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки Договір про спільну діяльність було розірвано. Будинок станом на день подання відзиву був недобудованим, а завершення будівництва буде здійснюватися іншими особами із залученням додаткових коштів. Відповідач повідомив позивача про неможливість виконання укладеного договору і запропонував розірвання договору та повернення сплачених коштів. Відповідач вважає обраний позивачем спосіб захисту неефективним та вказує, що відсутнє порушене відповідачем право, яке б належало позивачу, за захистом якого вона звернулась до суду. За своєю правовою природою договір асоційованого членства не є договором інвестування.

У підготовчому засіданні 13.08.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, оголошено перерву до 01.10.2024 внаслідок задоволення заяви представника позивача про надання часу для ознайомлення з відзивом.

Розгляд справи у підготовчому засіданні 01.10.2024 відкладено на 30.10.2024 внаслідок неявки представника позивача.

У підготовчому засіданні 30.10.2024 проведеному за участі представника відповідача ОСОБА_3 , задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі ТОВ «УВГП-Система» в якості третьої особи, з метою сповіщення третьої особи розгляд справи відкладено на 05.12.2024.

У підготовчому засіданні 05.12.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, та представника відповідача ОСОБА_3 , долучено до справи копію статуту надану представником відповідача, у зв`язку з тим, що через відсутність світла не були роздруковані клопотання, розгляд справи відкладено на 27.01.2025.

У підготовчому засіданні 27.01.2025 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, та представника відповідача ОСОБА_3 , залишено без розгляду клопотання про витребування доказів за заявою представника позивача, задоволено клопотання про залучення третьої особи та залучено до участі у справі третіх осіб: Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України та СТ «Сузір`я Плюс», з метою сповіщення третіх осіб розгляд справи відкладено на 11.03.2025.

У результаті проведеного підготовчого засідання 11.03.2025 за участі представника відповідача ОСОБА_3 , було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 10.04.2025.

Ухвалою від 17.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник позивача подав апеляційну скаргу та ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.04.2025 витребувано з Приморського районного суду м.Одеси матеріали цивільної справи, у зв`язку з чим цивільна справа №522/7686/24 була направлена до Одеського апеляційного суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17.06.2025 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 17.03.2025 скасовано та ухвалено нову про задоволення заяви про забезпечення позову. Заборонено СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» в будь-який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 адресою: місто Одеса, проспект Гагарiна, 19, по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «СУЗІР`Я БУДОВА». Накладено арешт на майнові права на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 адресою: місто Одеса, проспект Гагарiна, 19, по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «СУЗІР`Я БУДОВА».

Справа 26.06.2025 повернулася до Приморського районного суду м.Одеси та призначена до розгляду у судовому засіданні 15.07.2025.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м.Одесі та необхідністю слідувати в укриття, розгляд справи у судовому засіданні 15.07.2025 відкладено на 12.08.2025.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 12.08.2025 розгляд справи відкладено на 25.09.2025.

До суду 25.09.2025 надійшла заява представника ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 про зміну предмету позову, згідно якої просить визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТ «Сузір`я Будова».

У судовому засіданні 25.09.2025 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, та представника відповідача ОСОБА_3 , поновлено строк та долучено докази подані представником позивача, відмовлено у прийнятті доказів поданих представником Південного управління капітального будівництва МОУ, адже рішення суду, копію якого просив долучити представник, не є доказом. Суд задовольнив клопотання представника позивача про оголошення перерви з метою подання клопотання для прийняття заяви про зміну предмету позову та попередив представника позивача про наслідки зловживання процесуальними правами, наступне засідання призначено на 29.10.2025.

У судовому засіданні 29.10.2025 проведеному за участі представника відповідача ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про повернення до стадії підготовчого засідання, з метою надання часу представнику позивача для подання клопотання про поновлення строку на звернення до суду з заявою про зміну предмету позову, розгляд справи відкладено на 25.11.2025.

Ухвалою від 29.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення на стадію підготовчого провадження та роз`яснено представнику позивача, що він не позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку разом з доказами поважності пропуску строку з метою прийняття заяви про зміну предмету позову.

Розгляд справи у судовому засіданні 25.11.2025 відкладено на 25.12.2025 внаслідок задоволення однойменного клопотання представника позивача.

Розгляд справи у судовому засіданні 25.12.2025 відкладено на 15.01.2026 внаслідок задоволення однойменного клопотання представника позивача.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м.Одесі, розгляд справи у судовому засіданні 15.01.2026 відкладено на 29.01.2026.

У судове засідання 29.01.2026 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А. 29.01.2026 подала до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності, заперечувала проти позову.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 29.01.2026 вчетверте подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі складеною ситуацією в енергетичній системі м.Києва.

З 29.10.2025 представник позивача не подав клопотання про поновлення строку на подання заяви про зміну предмету позову.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Підготовче провадження закрито протокольною ухвалою від 11.03.2025, а заява про зміну предмету спору надійшла до суду 25.09.2025.

Представник позивача мав достатньо часу для подання заяви про поновлення процесуального строку, однак таким правом не скористався, тому заява про зміну предмету позову підлягає залишенню без розгляду як така, що подана з пропуском процесуального строку на її подання.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 3 ст.223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Представник позивача вчетверте подає заяву про відкладення з огляду на складну енергетичну систему в м.Києві. У м.Одесі також складна ситуація в енергетичній системі, графіки відключень також не діють вже тривалий час, проте суд тричі підряд відкладав розгляд справи зважаючи на клопотання представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника позивача Мазарюка С.С. про відкладення розгляду справи, адже складна ситуація в енергетичній системі України не може бути підставою для затягування розгляду справи, тоді як позов подано до суду 15.05.2024, підстави неявки представника позивача не мають значення при другій неявці, доказів у справі достатньо для розгляду справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні й нематеріальні блага.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1статті 190 ЦК України).

Згідно зі ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Крім того, вказане питання було предметом дослідження як у рішеннях ЄСПЛ, так і Верховного Суду України та Верховного Суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном" (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі "Броньовські проти Польщі", заява N 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі "Сук проти України", заява N 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини" від 02 березня 2005 року, заяви N 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, "легітимні очікування" та "майнові права" (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії", заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, N 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява N 44277/98).

В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30.01.2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі N 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі N 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі N 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі N 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах N 6-1502цс15 та N 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі N 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі N 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах N 6-3129цс15 та N 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі N 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі N 6-1111цс16.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст. 331 ЦК України).

Водночас відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначені права та обов`язки замовника з будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Інвестор, як особа за кошти якої й на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.

Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, з урахуванням повної та вчасної сплати за майнові права, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Саме до таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.09.2021 року у справі№ 359/5719/17 (провадження14-8 цс 21).

Окрім цього, Верховний суд у своїй постанові від 21.12.2022 року у справі № 569/5399/20 (провадження № 61-7682св21) зазначив, що у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Судом встановлено, що споживче товариство «Сузір`я Будова» є споживчим житлово-будівельним кооперативом створеним його засновниками на добровільних засадах для організації будівництва житла, його експлуатації та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів в житлі та його експлуатації (п.1.1., 2.2 Статуту СТ «Сузір`я Будова» затвердженого рішенням Установчих зборів членів від 17.03.2016) (т.1 а.с.134-144).

14 березня 2018 року Споживче товариство «Сузір`я Будова» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони уклали договір асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43, розділом 1 якого передбачено, що:

- відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати;

- Пайовик зобов?язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов?язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов?язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умови виконання Пайовиком зобов?язань за цим Договором. Розмір Частки, зазначений в пункті 2.1, є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п.2.8 цього Договору;

- Пайовик уповноважує Товариство виконати такі дії: - реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства; - забезпечити будівництво Будинку; - розпорядитися внесеною ним Часткою відповідно до умов цього Договору та Статутом Товариства;

- характеристика Квартири закріплюється в Додатку №1 («Специфікація») до даного Договору, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору №4/43 від 14.03.2018, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 42 528 доларів США, що на момент укладення договору становить 1 102 150 гривень за курсом Національного банку України.

Пунктом 4.2 Договору №4/43 від 14.03.2018 закріплено, що товариство зобов`язане, зокрема:

- забезпечити будівництвом Будинку в строк ІІІ квартал 2021 року;

- закріпити квартиру за Пайовиком за умови виконання п.2.1., 2.2, 2.3 цього Договору, тобто внесення Частки;

- після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати квартиру у володіння Пайовика в необхідності підписати Акт прийому-передачі квартири;

- протягом 7 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Квартири до повної сплати ОСОБА_4 надати Пайовикові довідку про повну виплату паю, яка буде підставою для оформлення Пайовиком права власності на належну йому квартиру (т.1 а.с.17-27).

Додатком №1 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14 березня 2018 року закріплена специфікація Квартири, яка знаходиться в будинку: АДРЕСА_3 , в 4 секції, на 4 поверху, будівельний номер 43, загальна площа квартири 46,9 кв.м., кількість кімнат 1 (т.1 а.с.28).

Квитанціями до прибуткового касового ордеру підтверджується внесення ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 1 116 097 грн на виконання договору №4/43 від 14.03.2018 (т.1 а.с.35-47).

Правокористувачем земельної ділянки площею 2,9225 га за адресою: АДРЕСА_3 є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.12.2016 (т.1 а.с.106).

Дозвіл на виконання будівельних робіт отримано замовником Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України 14.08.2018 щодо IV пускового комплексі (т.1 а.с.110).

25 листопада 2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено договір №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, відповідно до п.2.1 якого, предметом цього Договору є фінансування та будівництво «Пайовиком» в повному обсязі, згідно одержаної у встановленому законом порядку проектно-кошторисної документації на будівництво групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнанням, інженерними мережами та спорудами, орієнтованою загальною площею 35 тис.кв.м. на земельній ділянці орієнтовною площею 2,5 га в АДРЕСА_3 (військове містечко № НОМЕР_1 ).

Згідно п.3.1 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, Пайовик здійснює в повному обсязі фінансування будівництва об`єкту на умовах, передбачених дійсним Договором. Замовник вносить свою пайову участь у будівництво у вигляді виконання обов`язків, надання послуг, передбачених в п.4.1 Договору.

Пунктом 3.4 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, розподіл Об`єкту між сторонами здійснюється наступним чином: замовнику: 20% від загальної площі житла Об`єкту, що на момент укладення угоди орієнтовно складає 7 000 кв.м.; пайовику: 80% від загальної площі житла Об`єкту, що на момент укладення угоди орієнтовно складає 28 000 кв.м., а також кінцеву будівельну продукцію, визначену проектно-кошторисною документацією, а саме будинок (секції), 100% вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, підземні паркінги, обладнання, інженерні мережі та споруди.

Пунктом 3.7 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, пайовик має право надавати замовнику квартири в інших новозбудованих житлових будинках в м.Одесі в обсязі частки замовника, визначеної в п.3.4 Договору в термін до кінця 2007 року (т.1 а.с.107-108).

Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2022 року у справі № 916/1674/18, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 14 грудня 2022 року визнана недійсною з моменту вчинення додаткова угода № 3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70 Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладена між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система».

Під час дії додаткової угоди №3/СП від 16.10.2015, яка в подальшому була визнана недійсною, а саме 29 серпня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», споживчим товариством «Сузір`я Будова» та товариством з обмеженою відповідальністю «Баубуд» укладено договір про спільну діяльність №1/Г-19, відповідно до п.1.1 якого сторони уклали цей Договір про спільну господарську діяльність з метою будівництва групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнаннями, інженерними мережами та спорудами, орієнтовною загальною площею квартир 85 000 кв.м. за адресою: м.Одеса, проспект Гагаріна, 19-21. Для досягнення мети за Договором Сторони зобов`язуються спільно та узгоджено здійснювати необхідні фактичні і юридичні дії. Договором передбачено, що зі сторони ТОВ «УВГП-Система» внеском в спільну діяльність є право на забудову земельної ділянки, всі необхідні документи. Зі сторони СТ «Сузір`я Будова» внеском у спільну діяльність є грошові кошти у сумі 679 796 000 грн, а також професійні знання, навички і вміння, ділова репутація і ділові зв`язки. Зі сторони ТОВ «Баубуд» внеском в спільну діяльність є професійні навички і вміння, ділова репутація і ділові зв`язки, проведення вивчення ринку з питань обрання генерального підрядника (т.1 а.с.77-81).

25 січня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №4 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої сторони дійшли до згоди розірвати договір з 25 січня 2024 року. СТ «Сузір`я Будова» зобов`язане передати виконані роботи Генеральним підрядником ТОВ «УГВП-Система» в строк до 29.02.2024 (т.1 а.с.82).

01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №5 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої передача виконаних робіт перенесена до 01 березня 2024 року (т.1 а.с.83).

Як наслідок, 01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» підписано акт №1 прийому-передачі будівельно-монтажних робіт до Договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 «Будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_3 , І черга будівництва (IV та V пускові комплекси)» (т.1 а.с.84-85).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01 квітня 2025 року у справі №916/4928/24, яке набрало законної сили 18 червня 2025 року, позов Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України задоволено. Договір про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016, укладений між ТОВ «УВГП-Системи», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд» визнано недійсним з моменту укладення. Застосовано наслідки недійсності правочину та визнано відсутнім передбачені Договором про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 права у ТОВ УВГП-Системи», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд» щодо об`єктів будівництва та збудованих об`єктів на земельній ділянці по АДРЕСА_3 .

Доводи позивача про те, що позивачі не були учасниками справи №916/4928/24, а тому в силу положень ст.82 ЦПК України, не слід брати до уваги таке рішення суд відхиляє, адже судом визнано недійсним договір про спільну діяльність від 29.08.2016 і це не є встановленою судом обставиною. Недійсність договору з моменту укладення встановлена рішенням, яке набрало законної сили і яке є обов`язковим для виконання.

На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації №107 від 03.03.2025 житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом (ІV пусковий комплекс) присвоєно адресу: будинок АДРЕСА_5 (проспект Гагаріна до перейменування) (т.2 а.с.70-77).

Отже, позивач вважає, що за нею слід визнати майнові права на квартиру в IV пусковому комплексі, який не був зданий в експлуатацію станом на час подання позову, на підставі укладеного договору асоційованого членства в споживчому товаристві «Сузір`я Будова», в той час як СТ «Сузір`я Будова» вказує на неможливість виконання вимог договорів, у зв`язку з визнанням недійсним договору про спільну діяльність на підставі якого СТ «Сузір`я Будова» здійснювало свою діяльність на об`єкті за адресою: АДРЕСА_6 ).

У статті 190 ЦК України визначено, що майно є особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Практика визнання права власності на об`єкти нерухомості, розміщені у введених в експлуатацію будинках та спорудах, з огляду на відсутність у позивачів можливості оформити право власності в позасудовому порядку як ефективного способу захисту порушених прав підтримується й Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 лютого 2019 року у справі N 761/32696/13-ц (провадження N 14-606цс18), від 03 квітня 2019 року у справі N 1609/6643/12 (провадження N 14-107цс19), від 15 травня 2019 року у справі N 522/102/13-ц (провадження N 14-38цс19), від 29 травня 2019 року у справі N 1609/6645/12 (провадження N 14-220цс19), від 26 червня 2019 року у справі N 761/3428/15-ц (провадження N 14-268цс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) частково відступила від указаного висновку Верховного Суду України та вказала, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 №344/16879/15-ц виснувала, що у випадку коли об`єкт нерухомості вже збудований та введений в експлуатацію, проте інвестором (покупцем) не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором (інвестування, купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно) взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, ефективним способом захисту такого права є звернення до суду з вимогою про визнання права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України.

Будинок введено в експлуатацію, а 03.03.2025 житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом (ІV пусковий комплекс) присвоєно адресу: будинок АДРЕСА_5 .

За таких обставин суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з введенням будинку в експлуатацію, належним способом захисту порушених прав інвестора є визнання права власності на об`єкт нерухомості у порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також суд наголошує на тому, що СТ «СУЗІРЯ БУДОВА» не є замовником будівництва, а тому вони позбавлені самостійного права щодо розпорядження спірним об`єктом, адже замовником будівництва є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, а генеральним підрядником будівництва є колективне підприємство «Будова».

Згідно зі ст. 876 ЦК України власником об`єкта будівництва є замовник, якщо інше не передбачено законом або договором. Замовником може бути як особа, що здійснює будівництво, так і інвестор. Закон не забороняє поєднання статусів замовника, забудовника та інвестора в одній особі.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі№ 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі іншої особи, як належного співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі№ 203/2/19(провадження № 61-6983св20).

Визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів і обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується останнім під час розгляду справи. Визначення складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому (ч. 1 ст. 51 ЦПК України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Оскільки суд не має права самостійно залучати співвідповідачів без ініціативи позивача.

Згідно з принципомjura novit curia ("суд знає закони")неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Суд незалежно від наявності посилання сторін вирішує, які норми права повинні застосовуватися для вирішення спору, при цьому сторони не зобов`язані доказувати в суді наявність та необхідність застосування певної норми до спірних правовідносин. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту(такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Судувід 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункти 83, 144), від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункти 84, 86), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1), від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (пункти 6.566.58), від 07.09.2022 (пункт 10.76), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 103)).

Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено в пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду(див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.92.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Це означає, що захист має бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмовив позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52)).

Крім того суд вважає, що за таких обставин, відповідач немає повного обсягу відповідальності з питань будівництва будинку, введення його в експлуатацію, оформлення належних документів, а тому належними відповідачем є замовник будівництва Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 910/7122/17).

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову, у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача та обрання позивачем неефективного способу захисту.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП ) до Споживчого товариства «Сузір`я Будова» (код ЄДРП ОУ 40355181, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25), за участі третіх осіб: Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25), Споживче товариство «Сузір`я Плюс» (, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25), Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України (, м.Одеса, вул. Армійська, буд.18м) про визнання права власності на об`єкт інвестування залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09 лютого 2026 року.

Суддя: В.Я. Бондар