ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9320/24 Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю. П.
Провадження № 22-ц/818/380/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: іпотечного кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи в особі представника Стадного Дениса Сергійовича на заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 11 червня 2025 року у справі № 644/9320/24 за позовною заявою Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення компенсаційних платежів та інфляційних витрат,-

в с т а н о в и в :

В позовній заяві представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 167572 грн. 72 коп. та судові витрати у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.09.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення, яке набрало законної сили, про солідарне стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 165641,52 грн. 06.04.2021 року Державна іпотечна установа звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з заявою про заміну стягувача на Державну іпотечну установу у виконавчих провадженнях по цивільній справі №2029/2-470/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

12.07.2021 року судом було постановлено ухвалу про задоволення заяви Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні по цивільній справі №2029/2-470/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, станом на день звернення з позовною заявою до суду зобов`язання зі сплати заборгованості згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року по справі №2029/2-470/11 не виконано, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України Державна іпотечна установа має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до Розрахунку заборгованості за порушення грошового зобов`язання відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 01.09.2021 року по 26.09.2024 року заборгованість складає: 28749,91 грн.- компенсаційні платежі (3% відсотка), розраховано згідно вимог ст. 625 ЦК України за безпідставне користування кредитними коштами; 138 822, 81 грн. - інфляційні втрати. Розрахунок проведено з врахуванням п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи три відсотки річних за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 4512,76 грн. та інфляційні втрати за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 20495,86 грн. , а всього 25008,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 451,90 грн., по 150,63 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Державної іпотечної установи Стадний Д.С. посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати в частині відмови в стягненні за період з 24.02.2022 по 26.09.2024 р. та в цій частині повністю задовольнити заявлені позовні вимоги: стягнути з відповідачів у солідарному порядку за період з 24.02.2022 року по 26.09.2024 року- 3% річних в сумі 24237,15 гривень,- інфляційні втрати в сумі 118326,95 гривень, всього 142 564,10 гривень.

Відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем витрати по сплаті судового

збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3633,60 гривень

На обґрунтування скарги вказано, що Індустріальний районний суд м. Харкова погодився з позицією Державної іпотечної установи про те, що Відповідачами рішення суду про стягнення заборгованості не виконане, Державна іпотечна установа має право на отримання компенсаційних платежів відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України, але помилково не погодився з періодом стягнення таких платежів, вказавши на те, що після 24.02.2022р. (дата введення воєнного стану) положення 625 Цивільного кодексу України за невиконання рішення суду не застосовуються, ототожнюючи поняття прострочення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором з поняттям невиконання боржником рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначено, що судом в частині відмови у позові невірно встановлені обставини, які мають

значення для справи, невірно застосовані норми матеріального права та не враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, про що свідчить наступне.

На думку апелянта суд не врахував, що станом на день звернення з цією позовною заявою до суду, зобов`язання зі сплати заборгованості згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року по справі №2029/2-470/11 не виконано, відповідно до вимог ст.625 ЦК України Державна іпотечна установа має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до Розрахунку заборгованості за порушення грошового зобов`язання відповідно до вимого ст. 625 ЦК України за період з 01.09.2021 року по 26.09.2024 року складає:- 28 749, 91 грн. компенсаційні платежі (3% відсотка), розраховано згідно вимог ст.625 ЦК України за безпідставне користування кредитними коштами;- 138 822, 81 грн. інфляційні втрати.

Щодо підстав для нарахування компенсаційних платежів відповідно до ст. 625 ЦК України у скарзі вказано наступне.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання яке виниклої внаслідок ухвалення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харков від 19.09.2011 року у справі № 2029/2-470/11 у позивача Державної іпотечної установи згідно до статті 625 ЦК України та висновків касаційного суду, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) та інших, виникло право на застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, яке виниклої внаслідок ухвалення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харков від 19.09.2011 року у справі № 2029/2-470/11.

Щодо можливості нарахування компенсаційних платежів відповідно до ст. 625 ЦК України за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором під час дії воєнного стану у скарзі вказано, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України містить вичерпний перелік правочинів за невиконання яких положення ст. 625 ЦК України не застосовуються, а саме: «за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику)», але він не містить жодний застережень щодо невиконання зобов`язань за іншими ніж договір кредиту (позики) договорами, а також за невиконання зобов`язань, які виникли на підставі рішень судів про стягнення заборгованості за кредитним договором та не передбачає особливостей у регулюванні наслідків невиконання такого грошового зобов`язання.

Так, касаційний суд у постанові КГС ВС від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22 зауважує, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо повернення авансу .

Також вказано, що у даному випадку договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні які пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого на думку апелянта зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, без обмежень передбачених п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України така правова позиція викладена в Постанові ВС від 23.04.2025 року у справі № 161/13011/23.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд своє рішення мотивував наступним.

Стягнення рішенням з відповідачів на користь АТ «Банк «Фінанси і Кредит» кредитної заборгованості не свідчить про виникнення між ними нових цивільних прав та обов`язків на підставі рішення суду, оскільки таким було лише підтверджено наявність зобов`язаних правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору №111/06-Ф.

Згідно рішенню суду від 19.09.2011 року, розрахунку заборгованості, виконаного представником позивача, сума заборгованості за кредитом і процентами складає 311961,38 грн.

Розрахунок 3% річних за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року (сума заборгованості 311961,38 грн., кількість днів у періоді 176 днів = 4512,76 грн.) Розрахунок інфляційних втрат за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року (сума заборгованості 311961,38 грн., сукупний індекс інфляції 106,57 %, сума боргу з урахуванням інфляції 332457,24 грн.= 20495,86 грн.

Проте суд не погодився з періодом розрахунку, вказаним представником позивача з наступних підстав.

Державна іпотечна установа не має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу тривало з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року, оскільки з 24.02.2022 року відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України такі суми підлягають списанню з огляді на введення воєнного стану, який дотепер триває .

Суд не погодився з доводами сторони позивача про те, що обмеження, передбачені п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо не застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, які виникли у зв`язку з невиконанням рішення суду від 19.09.2011 року.

Суд при цьому вказав, що з рішення суду нові зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, до яких рішення суду у даному випадку не належить, про що й зазначено за змістом норми ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин які виникли з укладеного кредитного договору №111/06-Ф, та вносить у них ясність та визначеність.

Тому позовні вимоги за період, починаючи з 24.02.2022 року по 26.09.2024 року, задоволенню не підлягає, як такі, що не ґрунтуються вимогам закону.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.09.2021 року по 23.02.2022 року, суд стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача 20495,86 грн. в якості компенсації інфляційних втрат та 4512,76 грн. - в якості компенсації 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

19 вересня 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит в особі філії Слобожанське РУАТ Банк Фінанси та Кредит до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь AT Банк Фінанси та Кредит в особі Філії Слобожанське РУAT Банк Фінанси та Кредит заборгованість по Кредитному договору № 111/06-Ф від 23 червня 2006 року, яка складається із: строкова заборгованість за кредитом - 165641,52 гривень, прострочена заборгованість за кредитом - 76500,00 гривень, строкова заборгованість по процентам - 1950,40 гривень, прострочена заборгованість по процентам - 67869,46 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 14524,85 гривень, штраф за прострочення погашення кредиту - 1300,00 грн., пеня за прострочення погашення кредиту - 222105,00 гривень, пеня за прострочення погашення процентів - 184425,66 гривень, пеня за прострочення погашення комісії - 41839,45 гривень, а всього загальну суму 776 156,34 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 липня 2021 року було замінено стягувача у виконавчих провадженнях по цивільній справі №2029/2-470/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: замінено стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його правонаступника -Державну іпотечну установу.

Відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зобов`язання зі сплати заборгованості згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року по справі №2029/2-470/11 не виконано.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суть апеляційної скарги зводиться до питання щодо можливості нарахування компенсаційних платежів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором під час дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 11 ЦК України:

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказане рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором лише підтверджує наявність чи відсутність кредитних правовідносин які виникли з укладеного кредитного договору №111/06-Ф, та вносить у них правову визначеність щодо доведеності позовних вимог та відповідно до умов цього кредитного договору суд стягнув відповідну грошову суму заборгованості. При цьому трансформація зобов`язальних відносин між сторонами кредитного договору в інші договірні у даному випадку не виникає.

Тому колегія суддів не бере до уваги правові висновки касаційного суду, які були висловлені щодо незастосування вказаних приписів пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, які стосуються інших, не кредитних договорів, з огляду на їх нерелевантний характер до обставин цієї справи.

У даному випадку спірні правовідносини пов`язані із наданням кредиту, тому вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягають до застосуванню.

З цих же мотивів колегія суддів також відхиляє наведені з цього приводу вищевказані доводи апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, суд дійшов до обґрунтованого висновку про неправомірне стягнення з відповідач на користь позивача інфляційних втрат, та трьох відсотків річних за період з 24.02.2022 по 26.09.2024 року, оскільки згідно положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач звільняється від відповідальності за стягнення таких заходів грошової відповідальності, нарахованих з 24 лютого 2022 року.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена в його постанові від 04 червня 2025 року у справі № 752/30967/21 (провадження № 61-134св25). У зазначеній справі, за позовом фізичної особи до фізичної особи про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних втрат, касаційний суд дійшов висновку про неправомірне не врахування судами першої та апеляційної інстанцій положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, стягнувши на користь позивача платежі, передбачені статтею 625 ЦК України, а також передбачений умовами договору позики штраф за час дії в Україні воєнного стану.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи в особі представника Стадного Дениса Сергійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.