ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2584/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року адвокат Циба Дмитрій Михайлович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить зняти арешт з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , належної померлому ОСОБА_2 , накладений згідно постанови б/н Відділу державної виконавчої служби у Харківському районі, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 жовтня 2001 року, реєстрації обтяження 04.11.2004 за номером 1438583, реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15 січня 2026 року.

16 грудня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказу.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року підготовче провадження у справі № 753/21417/25 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 29 січня 2026 року.

Сторони у підготовче судове засідання не прибули, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача у поданій заяві просив розглядати справу у відсутність позивача та ї представника.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 , виданого Максимовицьким сільським відділом ЗАГС Поліського району Київської області від 28 грудня 1971 року, 28 грудня 1971 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 березня 2025 року.

16 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини свого померлого чоловіка, ОСОБА_2 , а саме: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з 02 жовтня 2001 року на 1/3 частку квартиру АДРЕСА_1 , співвласником якої являється ОСОБА_2 , було накладено арешт Відділом державної виконавчої служби у Харківському районі, на підставі постанови № Б/Н про арешт майна боржника від 02 жовтня 2001 року.

17 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про наявність виконавчого провадження, де боржником виступає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідь на вказану заяву 19 вересня 2025 року Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомив, що відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 19 вересня 2025 року виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 на виконанні у Відділі не перебувають, а відповідно до п. 2 Розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить - 3 роки, крім виконавчих проваджень за постанови про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить - 1 рік.

24 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва та Дніпровського районного суду міста Києва із заявами про наявність судових справ відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідь на які повідомлено, що згідно з алфавітними показниками архівів судів за 2001 рік справи відносно ОСОБА_2 не значиться.

Частка квартири, на яку було накладено арешт, належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 1999 року, яке видано згідно з розпорядженням № 22816 від 20 січня 1999 року, посвідченого Керівником органі приватизації Відділу приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва ОСОБА_5 .

Також, як свідчить постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 жовтня 2001 року, арешт на частку квартири накладений з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 03 лютого 1989 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 .

Згідно з ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У своїх рішення Європейський суд з прав людини наголошував, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними засобами і тією метою, на яку спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними меті їх застосування.

Судом встановлено, що відомості про виконавче провадження, в межах якого накладався арешт, в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні, як і матеріали виконавчого провадження, у якому постановою від 02 жовтня 2001 року ВДВС Харківського РУЮ м. Києва накладено арешт на майно померлого ОСОБА_2 .

Матеріали справи також не містять відомості і докази, що на даний час існує потреба в арешті майна померлого ОСОБА_2 відповідно до постанови ВДВС Харківського РУЮ м. Києва від 02 жовтня 2001 року.

Водночас наявність чинного обтяження (арешту) майна за таких умов порушує права позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості оформити спадкове майно та у повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження існування вказаного обтяження, як і відсутність правових підстави для обмеження правомочностей позивача.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , належної померлому ОСОБА_2 , накладений згідно з постановою б/н Відділу державної виконавчої служби у Харківському районі «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 02 жовтня 2001 року, реєстрація обтяження 04 листопада 2004 року за номером 1438583, реєстратором Перша Київська державна нотаріальна контора.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Заслонова, буд. 16, ідентифікаційний код 34968768).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09 лютого 2026 року.

Суддя Олександр ЯКУСИК