Справа №345/5795/25
Провадження № 2/345/141/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В. В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Калуська міська рада, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_1 . На першому поверсі даного будинку під його квартирою знаходиться квартира АДРЕСА_2 , власниками якої є відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У 2023 -2024 р.р. відповідачами було здійснено прибудову лоджії до квартири АДРЕСА_2 , яка є капітальною будівлею.

Позивач стверджує, що вказана прибудова створює суттєві труднощі для життєдіяльності позивача, а також створює перешкоди в повноцінному користуванні за цільовим призначенням та розпорядженні належним йому майном. Фактично, дах прибудови відповідачів став підлогою для балкону позивача, що нівелює взагалі цільове призначення балкону. Позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості здійснювати ремонт, поліпшення та облаштування свого майна, оскільки не має повноцінного доступу до балкону. Крім того, вказана прибудова фактично змінює конструкцію балкону позивача, адже, виходячи з квартири на балкон, позивач бачить лише дах спорудженої відповідачами прибудови, що створює йому суттєвий моральний дискомфорт.

У зв`язку із порушенням прав та законних інтересів позивача, його дружина ОСОБА_8 23.12.2024 року звернулася до ТОВ «М-Монтаж», яке надає послуги управління багатоквартирними будинками і прибудинковими територіями, в тому числі і будинку АДРЕСА_3 із листом, в якому повідомила про факт захоплення частини прибудинкової території та протиправність встановлення прибудови власниками квартири АДРЕСА_2 , який ТОВ «М-Монтаж» 21.01.2025 року перенаправило до міського голови м. Калуш для створення відповідної комісії з метою перевірки вказаних фактів.

21.02.2025 року комісію відділу ДАБК Калуської міської ради щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб у сфері містобудівної діяльності було розглянуто звернення ОСОБА_8 щодо законності спорудження прибудови власниками квартири АДРЕСА_4 . За результатами розгляду звернення встановлено, що замовником здійснено прибудову лоджії до квартири АДРЕСА_4 , відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 20.09.2005 року №444 та дозволу на виконання будівельних робіт від 10.01.2006 року №4, виданого інспекцією ДАБК. В підсумку комісією прийнято рішення щодо обґрунтованості звернення та необхідності проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства за вказаною адресою.

26.02.2025 року відділ ДАБК Калуської міської ради звернувся до Міністерства розвитку громад та території України з листом №92-11/37 щодо погодження здійснення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил. Міністерство розвитку громад та території України листом від 11.03.2025 року запитало у ДАБК письмове обґрунтування щодо наявності загрози, що має негативний влив на життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища, забезпечення безпеки держави. Як свідчить лист відділу ДАБК від 17.03.2025 року, станом на сьогодні інформація щодо здачі лоджії в експлуатацію відсутня, зміни в технічний паспорт на квартиру не внесено; лоджія знаходиться на земельній ділянці комунальної власності. Також у рішенні виконавчого комітету вказані розміри лоджії 1,5х8,40 м, однак візуально розміри прибудованої до квартири лоджії є більшими, тому існує ймовірне захоплення земельної ділянки комунальної власності.

Позивач наголошує, що на об`єкті за адресою: АДРЕСА_5 існує ймовірна загроза, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища, забезпечення безпеки держави та необхідності проведення відповідного позапланового заходу архітектурно-будівельного контролю.

На звернення ОСОБА_8 від 16.06.2025 року №Д-250 відділом ДАБК Калуської міської ради надано відповідь за №02-11/94 від 11.07.2025 року, в якому вказано, що про початок виконання будівельних робіт Калуську міську раду замовник не повідомляв і що у відділі ДАБК відсутні відомості про початок будівництва за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що, враховуючи неповідомлення замовником відділу ДАБК про початок та закінчення робіт, дату видачі дозволу (10.01.2006 року), можливість продовження терміну дії дозволу лише на строк, що не перевищує одного календарного року, непродовження дії дозволу, то лоджія, закінчена будівництвом у 2024 році, є самовільним будівництвом. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що в нього є всі підстави звернутися з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому майном, а саме балконом квартири АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів здійснити демонтаж самовільно збудованої прибудови (лоджії) до квартири АДРЕСА_4 .

Відповідачі подали відзив на позовну заяву. Позов не визнають, вважають його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Наголошують, що позивач перекручує фактичні обставини, завідомо наводить неправдиву інформацію щодо того, що у 2023-2024 році відповідачами здійснено прибудову до лоджії та що дана лоджія збудована самовільно без будь-яких дозвільних документів і в період, коли позивач вже став власником квартири. Такі твердження позивача є голослівні і викликані виключно бажанням помститися відповідачам у будь-який спосіб, так як позивач та його дружина ОСОБА_8 тривалий час порушують принципи добросусідства і перебувають у конфліктних стосунках практично з усіма мешканцями будинку по АДРЕСА_6 та неадекватна поведінка дружини позивача відносно сусідів стала приводом для неодноразового звернення до працівників поліції.

Відповідачі наголошують, що лоджія до квартири АДРЕСА_4 жодним чином не впливає на можливість позивача користуватися та розпоряджатися своїм майном, так як не приєднана до балкона позивача в жодний спосіб і балкон позивача залишається незмінним за своїми технічними характеристиками. Позивач не являється власником земельної ділянки (чи суміжної земельної ділянки), на якій розміщена лоджія. Тобто позивач фактично не є тією особою, що може ставити питання про здійснення демонтажу вищевказаної лоджії. Позивач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження порушення його прав.

Більше того, на момент коли позивач придбав квартиру АДРЕСА_7 , лоджія до квартири АДРЕСА_2 вже давно була споруджена. При цьому попередній власник квартири АДРЕСА_7 не заперечував щодо її спорудження та дав свою згоду. Також щодо спорудження даної лоджії не заперечували і інші сусіди. Факт спорудження лоджії до 2014 року підтверджується актом від 18.11.2025 року, складеним та затвердженим ТОВ «М-Монтаж». Згідно довідки ТОВ «М- Монтаж» на час передачі будинку в управлінні (24.04.2018) до квартири АДРЕСА_2 була приєднана лоджія.

Виконавчий комітет Калуської міської ради рішенням від 24.08.1999 року №336 дав дозвіл на прибудови лоджій ряду громадян, в тому числі в списку зазначено під №6 ОСОБА_3 та вказано прибудова лоджії до квартири АДРЕСА_4 . Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 20.09.2005 року №444 ОСОБА_3 було повторно надано дозвіл на облаштування лоджії. Тоді ж в 2005 році розроблено проект. 10.01.2006 року ОСОБА_3 було надано за №4 дозвіл на виконання будівельних робіт, який в подальшому неодноразово продовжувався. В 2006 році ОСОБА_3 розпочав будівництво лоджії, яку фактично завершив ще в 2010 році. Оскільки відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, має проблеми з опорно-руховим апаратом та хворе серце, то ним було облаштовано окремий вхід. Тобто це не порушує будівельних норм.

Також відповідачі зазначають, що згідно обстеження лоджії квартири АДРЕСА_4 інженером технічного нагляду за будівництвом будівель і споруд ОСОБА_9 в результаті обстеження встановлено, що будівельні роботи виконані згідно державних будівельних норм України, але з деяким відхиленням від конструктивних рішень, передбачених проектом. Таким чином, лоджія квартири АДРЕСА_4 підлягає «будівельній амністії» і має спрощений порядок легалізації (узаконення) та не підлягає знесенню. Крім того, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника.

Крім того, відповідачі просять врахувати, що позивачем пропущено термін позовної давності щодо даної вимоги. Лоджія була збудована ще в 2010 році, спорудження лоджії до 2014 року підтверджується актом від 18.11.2025 року та нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_10 від 14.11.2025 року (тобто термін позовної давності закінчився мінімум в січні 2018 року). Більше того, на момент набуття позивачем права власності на квартиру дана лоджія вже існувала, попередній власник дав згоду на її спорудження, а тому позивач, придбавши квартиру вже з існуючою під нею лоджією не може ставити питання про її знесення. Тому відповідачі просять в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив. Зазначає, що точної дати прибудови лоджії за адресою по АДРЕСА_5 та відповідного прийняття її в експлуатацію стороною відповідача не вказано. Відповідач ОСОБА_3 посилається на неточне підтвердження окремих жильців (сусідів) будинку АДРЕСА_3 , які в даному акті зазначають, що лоджія була збудована до 2014 року. Наголошує, що сторона відповідача надала докази щодо часу будівництва лоджії, які не є достовірними та суперечливими освой суті.

Також позивач зазначає, що сплив стоку позовної давності в даному випадку відсутній та не є підставою для відмови в позові. На час розгляду справи у суді відсутній документ про здачу та прийняття об`єкта будівництва (лоджії) в експлуатацію. Що стосується нотаріально засвідченої заяви попередньої власниці квартири АДРЕСА_1 громадянки ОСОБА_10 , щодо її згоди на будівництво лоджії, позивач просить врахувати, що стороною відповідача не додано письмового доказу про її згоду на період початку будівництва лоджії, а додану від її імені заяву від 14.11.2025 року позивач вважає формальною, оскільки на даний час вона не є власником вищезгаданої квартири. Дана заява не спростовує факту перешкод новому власнику квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні житлом.

Щодо долученого відповідачами обстеження лоджії до квартири АДРЕСА_4 , виконаного інженером технічного нагляду за будівництвом будівель і споруд ОСОБА_9 , то в даному випадку інженер ОСОБА_11 не є експертом, про кримінальну відповідальність за проведення обстеження та свого висновку щодо законності будівництва не попереджався, тому його походження та зміст вважають недопустимим доказом.

Позивач зазначає, що, враховуючи неповідомлення замовником ОСОБА_3 відділу ДАБК про початок та закінчення робіт, продовження дії дозволу від 10.01.20026 року тільки до 10.01.2009 року, який може продовжуватися тільки на один рік та його не продовження в подальшому, відсутність інформації про здачу лоджії в експлуатацію, невнесення змін в інвентарну справу, технічну документацію, порушення допустимих та затверджених рішенням розмірів лоджії, рішення виконавчого комітету Калуської міської ради №444 від 20.09.2025 року згідно з п.3 якого є таким, що втратило чинність, тому будівництво лоджії відповідачем ОСОБА_3 є власне самочинним будівництвом.

Позивач ОСОБА_1 , та члени його сім`ї внаслідок незаконної прибудови до їхньої квартири АДРЕСА_7 , а саме балкону та вікон кімнат лоджії, не мають можливості розпоряджатися на власний розсуд балконом, а саме вивішувати на ньому випрану білизну, яка буде провисати та приходити в негідність через дах добудованої лоджії, не можуть реалізувати своє право на здійснення ремонтних робіт балкону своєї квартири, адже знизу до нього відсутній доступ, а нижня основа (плита) балкону внаслідок будівельних робіт відповідача отримала тріщину і потребує капітального ремонту, оскільки може обвалитися. Крім того, дах лоджії розташований під самими вікнами кімнат та балкону, внаслідок чого позивач та члени його родини бояться відкривати балконні двері та вікна для провітрювання квартири, оскільки завдяки конструкції лоджії через її дах легко проникнути стороннім особам до квартири, чим порушується право на недоторканність житла. Відповідачі часто бувають на даху лоджії з тих чи інших причин, чим самим створюють позивачу незручності у користуванні житлом заглядають у вікна, можуть у разі залишених для провітрювання кімнати відкритих дверей балкону спостерігати за тим, що відбувається в квартирі або й незаконно проникнути в житло. Також в літню пору, від даху лоджії під вікнами квартири позивача, який нагрівається від сонячних променів, при відкритих вікнах та дверей балкону температура повітря у квартирі АДРЕСА_7 є набагато вища від атмосферної температури повітря, від нагрівання сонячними променями даного покриття виділяється неприємний специфічний запах, що створює певні труднощі перебування та відпочинку в кімнатах даної квартири. Тому просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Третя особа надала суду письмові пояснення. Зокрема, зазначає, що 09.07.2025 року комісію по здійсненню самоврядного контролю за використанням та охороною земель Калуської міської територіальної громади за участю геодезиста КП «Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро Калуської міської ради» проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_8 , про що складено акт №47. За результатами візуального обстеження комісією встановлено, що до вказаної квартири здійснено прибудову та встановлено паркан, чим самовільно зайнято земельну ділянку комунальної власності, орієнтовною площею 0,0067 га за адресою АДРЕСА_5 . Таким чином, ОСОБА_3 здійснив прибудову до квартири АДРЕСА_4 на земельній ділянці комунальної власності, права на користування земельною ділянкою він не набув. Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 20.09.2005 року №444 ОСОБА_3 надано дозвіл на влаштування лоджії до квартири АДРЕСА_4 та інспекцію ДАБК Калуської міської ради видано дозвіл на виконання будівельних робіт від 10.01.2006 року №4. Станом на сьогодні лоджія в експлуатацію не здана та зміни в технічний паспорт на квартиру не вносилися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Наголосив, що наполягає на демонтажу прибудови, яку здійснили відповідачі, адже ця прибудова заважає йому і його сім`ї, а саме неможливо вивісити на балконі білизну для висихання, коли нагрівається покрівля цієї прибудови, то з`являється неприємний запах і він не може відчинити вікна для провітрювання. Окрім того, ця прибудова псує йому вигляд з вікон його квартири. Він не має можливості здійснити ремонт свого балкону, адже дах прибудови примикає до його балкону.

Представник позивача - адвокат Бульба В.М. наголосив на тому, що прибудова, яка збудована відповідачами здійснена з порушенням будівельних норм і правил, з суттєвим відступленням від проекту, тому така прибудова є самочинною і підлягає знесенню. рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради № 444 було прийняте ще 20.09.2005 року і відповідно до пункту 2 цього рішення, відповідача ОСОБА_3 було зобов`язано, зокрема, будівництво лоджії виконати згідно з розробленим та погодженим проектом і річний термін з часу прийняття даного рішення. А при невиконання відповідачами вимог пункту два рішення, відповідно до третього пункту, рішення міськвиконкому вважається таким, що втратило чинність.

Дозвіл на виконання будівельних робіт від 10.01.2006 року був дійсний до 10.01.2009 року, проте будівельні роботи здійснювались відповідачами і після 2018 року, коли квартиру в багатоквартирному будинку придбав позивач. Довідка інженера технічного нагляду, на яку посилається сторона відповідача, є недопустимим доказом, адже не може замінювати висновок експерта.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, заперечили щодо задоволення позову. Зазначили, що між відповідачем і позивачем наявний конфлікт як між сусідами, що і спонукало позивача звернутись до суду з відповідним позовом. Проте, прибудову до своєї квартири відповідач здійснив законно, адже двічі (в 1999 році і в 2005 році) отримав відповідний дозвіл від органу місцевого самоврядування. Земельна ділянка, на якій здійснено будівництво належить органу місцевого самоврядування і тому позивачем з вимогами про знесення самочинного будівництва не може бути ОСОБА_1 . Будівельні роботи відповідач здійснив в 2010 році. На той час ніхто з сусідів, які проживали в багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_3 не заперечували щодо здійсненого відповідачем будівництва, в тому числі не заперечувала і сусідка, яка проживала в квартирі, яка розташована над квартирою відповідачів. Припис, на який посилається позивач, стосується не лоджії, а паркану на земельній ділянці. Певні відхилення від проектної документації, не свідчать про порушення будівельних норм. Позивач не заявляв клопотання про проведення будь-якої експертизи, яка б могла підтвердити будівництво лоджії з порушенням будівельних норм і правил, чи що її будівництво якимось чином заважає сусідам зверху користуватись своєю квартирою. Оскільки будівництво лоджії відповідачем було здійснено ще в 2010, а власником квартири зверху позивач став в 2018 році і мав можливість знати про порушення своїх прав, то сторона відповідача вважає, що позивачам пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом.

Інші відповідача в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялись про час та місце проведення судового засідання.

Представник третьої особи Калуської міської ради, зазначив, що візуально виглядає так, що побудована відповідачами лоджія має відхилення від проектної документації, але оскільки Міністерство розвитку громад та територій України не дало дозволу на проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, то немає можливості провести перевірку і стверджувати про порушення з боку відповідачів при здійсненні будівництва лоджії. Щодо рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради № 444, яким було надано дозвіл на влаштування лоджії до квартири АДРЕСА_4 , то воно на даний не скасоване і автоматично чинність не втрачає. Щодо вирішення спору в межах даної справи, то представник третьої особи покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріалами справи установлено, що позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідачі є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_5 (а.с.21).

23.12.2024 року дружина позивача ОСОБА_8 звернулася до ТОВ «М-Монтаж» із заявою, в якій повідомила про факт захоплення частини прибудинкової території та законності встановлення прибудови власником квартири АДРЕСА_4 . Листом від 21.01.2025 року за №Д-240 ТОВ «М-Монтаж» повідомило ОСОБА_8 , що її звернення направлено до міського голови щодо створення відповідної комісії на факт захоплення частини прибудинкової території та законності встановлення прибудови власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.10).

21.02.2025 року комісією відділу ДАБК Калуської міської ради щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб у сфері містобудівної діяльності за результатами розгляду звернення ОСОБА_8 прийнято рішення щодо обґрунтованості звернення та необхідності проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою АДРЕСА_3 , замовник ОСОБА_3 (а.с.11-12).

26.02.2025 року відділом ДАБК Калуської міської ради надіслано на адресу Міністерства розвитку громад та території України лист №02-11/37 щодо погодження здійснення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил на об`єкті за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.13-14).

17.03.2025 року відділом ДАБК Калуської міської ради на запит Міністерства розвитку громад та території України щодо надання письмового обґрунтування щодо наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища, забезпечення безпеки держави та необхідності проведення позапланових заходів дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 17) надіслано лист №02-11/44, в якому повідомлено, що на об`єкті за адресою: АДРЕСА_5 існує ймовірна загроза, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища, забезпечення безпеки держави та необхідності проведення відповідного позапланового заходу архітектурно-будівельного контролю (а.с. 18-19).

09.07.2025 року комісією по здійсненні самоврядного контролю за використанням та охороною земель Калуської міської територіальної громади за результатами обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 встановлено, що до квартири за адресою АДРЕСА_5 здійснено прибудову та встановлено паркан, чим самовільно зайнято земельну ділянку комунальної власності, орієнтовною площею 0,0067 га за адресою АДРЕСА_5 ; про початок виконання будівельних робіт замовник Калуську міську раду не повідомляв; у відділі ДАБК відсутні відомості про початок будівництва за вищевказаною адресою; інспекцією ДАБК виконавчого комітету Калуської міської ради Котику І.В. було надано дозвіл №4 від 10.01.2006 року на виконання будівельних робіт із влаштування лоджії до квартири АДРЕСА_4 (а.с. 22-26).

Судом встановлено, що 22.07.1999 року ОСОБА_3 звернувся із заявою на ім`я начальника І-го ЖЕК про надання дозволу на будівництво балкону за адресою АДРЕСА_5 (а.с.90). 10.06.1999 року ОСОБА_5 звернулася із заявою на ім`я голови Калуської міської ради про надання дозволу на будівництва балкона-веранди на першому поверсі будинку по АДРЕСА_3 , для покращення умов проживання (а.с.91). Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №336 від 20.08.1999 року «Про дозвіл на прибудову лоджій» (а.с. 88) було надано дозвіл мешканцям міста Калуша на прибудови лоджій в межах відповідних квартир. Зокрема, у п.6 додатку до даного рішення вказано, що ОСОБА_3 надано дозвіл на прибудову лоджії до квартири АДРЕСА_4 (а.с. 89).

Також рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №444 від 20.09.2005 (а.с.92) дано дозвіл ОСОБА_3 на влаштування лоджії, розмірами 1,5х8,40 м до квартири АДРЕСА_4 . Також вказаним рішенням постановлено ОСОБА_3 : розробити проектну документацію на влаштування лоджії, погодити з КП «ЖЕО №1», міським відділом у справах архітектури та містобудівного кадастру, провести експертизу проекту; до початку робіт з будівництва отримати дозвіл інспекції Держархбудконтролю на виконання будівельних робіт; будівництво лоджії виконати згідно з розробленим та погодженим проектом у річний термін з часу прийняття даного рішення; після завершення будівництва внести зміни в інвентарну справу. В п.3 даного рішення вказано, що при невиконанні умов, вказаних у пункті 2, рішення міськвиконкому вважати таким, що втратило чинність.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_3 отримав дозвіл інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю №4 від 10.01.2006 року на виконання будівельних робіт з влаштування лоджії до квартири АДРЕСА_4 (а.с.93). При цьому першопочатково було вказано термін дії дозволу до 10.01.2007 року, згодом дозвіл було продовжено до 10.01.2008 року та 10.01.2009 року.

Вищевказане рішення виконавчого комітету Калуської міської ради №444 від 20.09.2005 року не було скасоване, недійсним не визнавалося.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Згідно з частинами першою, четвертою та сьомою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (частина п`ята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до частини дев`ятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами статті 26 цього Закону завершальним етапом будівництва об`єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлений саме власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) викладено правовий висновок про те, що в силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Верховний Суд України в постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 354/612/13-ц вказав, що з урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Згідно з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 909/472/18.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно ніж ті, що встановлені цією статтею. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво, у силу наведених положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Отже, державна реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво, не виключає можливість знесення такого об`єкта нерухомості в порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 , на якій відповідачами здійснено спірне будівництво, перебуває в комунальній власності, тому право вимоги знесення цього будівництва належить власнику земельної ділянки Калуській міській раді.

Також в порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що прибудова лоджії до квартири АДРЕСА_4 створює позивачу перешкоди у користуванні належною йому квартирою. Покликання позивача, що він не має можливості розпоряджатися на власний розсуд балконом є абсолютно голослівними, не підтверджені жодними об`єктивними доказами. Зокрема, клопотань про призначення відповідної судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування питання порушення прав позивача стороною позивача не було заявлено.

Разом з тим саме по собі будівництво лоджії з відхиленням від будівельних норм не свідчить про порушення прав позивача.

Суд звертає увагу, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

У даній справі уповноважений на це орган, якому делеговані повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, із таким позовом в межах цієї справи до суду не звертався.

Отже, позивачем не доведено порушення його прав як власника квартири АДРЕСА_1 . Ймовірний факт проведення відповідачами будівництва прибудови (лоджії) до квартири АДРЕСА_4 з певними відхиленнями від будівельних норм не є підставою для захисту права позивача без доведення порушення таких прав.

Таким чином, оцінивши зібрані в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 321, 376, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 76, 78, 80, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Калуська міська рада, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 здійснити демонтаж самовільно збудованої прибудови (лоджії) до квартири АДРЕСА_4 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11.02.2026 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ