Справа № 750/188/26
Провадження № 4-с/750/6/26
У Х В А Л А

22 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суду м. Чернігова у складі судді Косенка О.Д., при секретарі Ткаченко К.Д., за участі скаржника ОСОБА_1 , особи, дії якої оскаржуються ОСОБА_2 , представника боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_3 адвоката Сиводід О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Падалко Олександра Сергійовича, заінтересована особи ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

06 січня 2026 року ОСОБА_1 подала до суду скаргу на бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Падалко Олександра Сергійовича.

В обгрунтування скарги вказала, що у провадженні державного виконавця Деснянського ДВС міста Чернігова Падалко Олександра Сергійовича знаходиться виконавчий лист від 12.09.2025 по справі 750/17287/24, провадження 2/750/670/25 виданий Чернігівським апеляційним судом, який постановив: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дітей.

При проведенні виконавчих дій державний виконавець неправомірно здійснює нарахування аліментів, а саме здійснив розрахунок заборгованості з дня видачі виконавчого листа з 12.09.2025, а не з дня подання позовної?заяви до Деснянського районного суду м. Чернігова - 06.12.2024, згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України. Заява подана виконавцю була проігнорована.

Скаржник просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського ДВС міста Чернігова Падалко О.С. та зобов`язати його зробити перерахунок аліментів з дати подання позовної заяви, а саме з 06.12.2024.

Ухвалою суду від 08.01.2026 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 21.01.2026.

19 січня 2026 року через систему «Електронний Суд» до суду надійшло заперечення на скаргу від представника боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_3 адвоката Сиводід О.П., у якому представник вказала, що державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Падалко О.С. діяв у межах своїх повноважень відповідно до законодавства та правомірно здійснив нарахування аліментів з 12.09.2025. Представник стверджує, що державний виконавець здійснив нарахування аліментів на підставі Виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова від 12.09.2025, так як даний виконавчий документ не містить ні дати, з якої мають бути нараховані аліменти, ні дати пред`явлення позову до суду. При цьому, враховувати описову частину постанови Чернігівського апеляційного суду від 12.09.2025 при здійсненні розрахунку аліментів державний виконавець не має права, так як вона не є виконавчим документом, а її застосування суперечить приписам статей 3,4 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням того, що державний виконавець має право здійснювати розрахунок відповідно до виконавчого листа, а не постанови суду апеляційної інстанції, то нарахування аліментів з 06 грудня 2024 року суперечитиме Закону України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні позову просить суд відмовити.

У судовому засіданні скаржник підтримала вимоги скарги з підстав, зазначених у позові.

Представник боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_3 адвоката Сиводід О.П. проти задоволення скарги заперечила з підстав, зазначених у письмовій заяві запереченні.

Державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Падалко О.С. проти задоволення скарги заперечив, надав до суду письмове пояснення разом з доказами, які свідчать про відсутність на час розгляду справи спору.

Зокрема, вказав, що 30.09.2025 державним виконавцем відкрито виконавчого провадження за виконавчим листом Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2025 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей та того ж дня винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку направлено за місцем проходження військової служби ОСОБА_3 до ВЧ НОМЕР_1 , з вимогою рахувати заборгованість по несплаті аліментів з 12.09.2025. Проте, під час розгляду заяви стягувача від 30.12.2025 було встановлено, що згідно постанови Чернігівського Апеляційного суду від 12.09.2025 утримувати аліменти необхідно з дня пред`явлення позову, тобто, як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Чернігова з 06.12.2024, у зв`язку з чим, 08.01.2026 на адресу ВЧ НОМЕР_1 було направлено вимогу про нарахування заборгованості по несплаті аліментів з 06.12.2024. Вважає, що враховуючи системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець стверджує, що діяв у межах і спосіб передбачений Законом, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.09.2025 скаржник звернулася до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого листа у справі № 750/17287/24, провадження 2/750/670/25, виданого 25.09.2025 Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частина усіх видів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дітей та надала виконавчий лист (а.с. 4, 39, 40-41).

30 вересня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 79214319 (а.с. 42).

Цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено її за місцем проходження боржником військової служби до ВЧ НОМЕР_1 , ц якій визначено рахувати заборгованість по сплаті аліментів з 12.09.2025 (а.с. 43).

Під час розгляду державним виконавцем заяви стягувача від 29.12.2025 про перерахунок заборгованості (а.с. 3, 44) та дослідження доданих до заяви копій постанови Чернігівського апеляційного суду від 12.09.2025 (а.с. 5-6) та рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.05.2025 (а.с. 7-13), він дійшов висновку, що відрахування аліментів з ОСОБА_3 має проводитися з дня пред`явлення позову, а саме з 06.12.2024.

08 січня 2026 року за № 79214319 на адресу Військової частини НОМЕР_1 було направлено Вимогу виконавця про здійснення нарахування заборгованості по сплаті аліментам з 06.12.2024.

У тексті Вимоги зазначалося, що у постанові про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 30.09.2025 замість «із зазначенням стягнення заборгованості, починаючи з 12.09.2025, виходячи з отриманого доходу» вважати чинною «із зазначенням стягнення заборгованості, починаючи з 06.12.2025, виходячи з отриманого доходу». В подальшому виконувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 30.09.2025, враховуючи зазначені зміни, відповідно до наданих документів стягувачем 30.12.2025.

Також 09.01.2026 ОСОБА_1 було направлено лист № 2721-38/2858 за підписом начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетяни Шило, у якому повідомлялося про направлення вимоги до військової частини про нарахування заборгованості по аліментах з 06.12.2024. Про розмір заборгованості буде повідомлено після надходження звіту, з яким можна буде ознайомитися в АСВП за допомогою ідентифікатора, який вказано в постанові про відкриття виконавчого провадження (а.с. 46).

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказами, які скаржник долучила до матеріалів своєї скарги є копії заяви про перерахунок розміру аліментів та судових рішень Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.05.2025 та Чернігівського апеляційного суду від 12.09.2025 у справі №750/17287/24.

При цьому, подаючи до органу ДВС для примусового виконання виконавчий лист від 25.09.2025 у справі №750/17287/24, з огляду на відсутність у цьому документі дати подачі позову, з якої необхідно здійснювати стягнення аліментів, скаржник, як заінтересований стягувач, мав можливість і повинен був разом із заявою та виконавчим документом надати наявні у нього докази, які він у подальшому долучив до заяви про перерахунок заборгованості та до скарги на бездіяльність державного виконавця.

Також суд звертає увагу, що із заявою про перерахунок розміру заборгованості по аліментах з належними доказами щодо дати подачі позову про їх стягнення, скаржник звернулася до органу ДВС 29.12.2025, зареєстровано заяву 30.12.2025, про свідчить відмітка у примірнику заяви, наданому відділом ДВС.

Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) надано загальний десятиденний строк для розгляду скарг та інших звернень учасників виконавчого провадження, а тому твердження скаржника у поданій 06.01.2026 до суду скарзі про відсутність реагування зі сторони органу ДВС на її заяву є передчасним та необґрунтованим.

У межах цього строку, 09.01.2026, заяву ОСОБА_1 було розглянуто та задоволено, про що свідчить копія листа за підписом начальника Деснянського ВДВС у м. Чернігові Тетяни Шило від 09.01.2026 № 2721-38/2858.

Отже в частині скарги щодо вимоги про визнання неправомірними дій (бездіяльності) державного виконавця Деснянського ДВС міста Чернігова Падалко О.С. скарга є неаргументованою та передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, згідно з яким провадження у справі закривається у зв`язку з відсутністю предмета спору, зумовлена нормами ст. 124 Конституції України, в якій зазначено, що юрисдикція судів поширюється лише на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з огляду на підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Ухвала про закриття провадження за скаргою Державної виконавчої служби (ДВС) через відсутність спору (предмета спору) це процесуальне рішення, яким суд припиняє розгляд справи, коли з`ясувало, що між сторонами немає реального правового конфлікту, який потребує судового вирішення, згідно з нормами процесуального права (наприклад, п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України), що є підставою для припинення провадження, незважаючи на подану скаргу, оскільки судова юрисдикція поширюється лише на спір про право.

08 січня 2026 року за № 79214319 державним виконавцем на адресу Військової частини НОМЕР_1 було направлено Вимогу виконавця про здійснення нарахування заборгованості по сплаті аліментам з 06.12.2024, яка є письмовим процесуальним документом, обов`язковим для виконання, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV і за не виконання якої передбачена відповідальність згідно зі статтею 188-13 КУпАП.

Таким чином, на час розгляду у суді обставини, які зумовили звернення скаржника до суду перестали існувати, спірні питання між сторонами врегульовані, а тому предмет спору відсутній.

Оскільки на час розгляду справи відсутній предмет спору, то провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 447-449 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Падалко Олександра Сергійовича, заінтересована особа ОСОБА_3 в частині вимоги визнати неправомірними дії державного виконавця відмовити.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Падалко Олександра Сергійовича, заінтересована особа ОСОБА_3 в частині вимоги зобов`язати державного виконавця зробити перерахунок аліментів з дати подання позовної заяви, а саме з 06.12.2024, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Чернігів, вул. Княжа, 28, 4-й поверх, .

ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя О. Д. Косенко