Справа № 526/11/26
Провадження № 4-с/526/3/2026
У Х В А Л А

іменем України

09 лютого 2026 року суддя Гадяцького районного суду Полтавської області Киричок С.А.,

з участю секретаря - Широколави О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гадяч скаргу ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання,

встановив :

05 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Гадяцького районного суду Полтавської області зі скаргою, у якій просить визнати дії приватного виконавця Лавріненко Я.В. щодо встановлення таких видів витрат виконавчого провадження, як витрати, пов`язані з винесенням постанов, що включають такі види витрат виконавчого провадження, як виготовлення постанов та супровідних литсів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари; пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини ( послуги поштового зв`язку) протиправними та зобов`язати поновити порушене такими діями її право, що випливає з принципу справедливості.

На обґрунтування скарги заявник вказує, що постановою приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я.В. від 10.10.2025 відкрито виконавче провадження №79325362 на підставі виконавчого листа №526/2929/24, виданого 07.08.2025 року Гадяцьким районним судом Полтавської області про стягнення з неї на користь ТОВ «Полтаваенергозбут» 50% судового збору у розмірі 1514 грн. Розмір мінімальних витрат приватного виконавця визначено в сумі 500 грн та обґрунтовано у постанові, але скаржник вважає його таким, що не відповідає дійсності.

19 січня 2026 року до суду від приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я.В. надійшло заперечення щодо скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, в якому просить відмовити у задоволенні скарги вказуючи про те, що предметом оскарження є розмір витрат виконавчого провадження, а саме ці постанови можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналогічний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08.04.2024 року у справі №372/4752/21. Також, звернула увагу на те, що належний розрахунок витрати виконавчого провадження не передбачає обов`язку державного або приватного виконавця документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати доказі їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Перевіривши та дослідивши матеріали, суд вважає скаргу такою, що підлягає закриттю з наступних підстав.

Порядок вчинення виконавчих дій приватним виконавцем регламентований Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Заявниця в порядку статті 447 ЦПК України оскаржила, зокрема, постанову приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника розміру основної винагороди, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень, розгляд скарг на які законом віднесено до компетенції судів адміністративної юрисдикції.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з приписами частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 381/2126/18, від 07 лютого 2024 року у справі № 520/874/13, тощо.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Подібну правову позицію викладено Великою Палати Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №381/2126/18 (провадження № 14-324 цс 19), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93 гс 18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639 цс 18), від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17 (провадження № 14-658 цс 18), від 03 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц (провадження № 14-103цс19) та № 370/1288/15 (провадження № 14-612 цс 18), від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17 (провадження № 14-223 цс 19)).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 липня 2020 року у справі.

Керуючись ст. ст. 255, 447-451 ЦПК України, суд-

ухвалив:

закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання .

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в цій частині з адміністративним позовом в порядку, визначеному КАС України.

Ухвала судді може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: С. А. Киричок