Номер провадження: 22-ц/813/1878/26
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Другакова Дениса Олеговича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 року, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

05.08.2025 року Обслуговуючий кооператив (далі ОК) «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач є власником кв. АДРЕСА_1 .

Починаючи з грудня 2018 року ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» надає послуги з житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, у тому числі, забезпечує роботу дизельного генератора для енергопостачання до усіх комунікацій в будинку у разі відключення енергопостачання.

На підставі договору поставки нафтопродуктів від 24.11.2022 року, укладеного між ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» та ТОВ «ВСТ-ОЙЛ», позивач здійснював закупівлю нафтопродуктів з метою забезпечення роботи дизель-генератора для будинку, в якому також знаходиться квартира відповідача.

11.01.2023 року позивач отримав ліцензію на право зберігання пального (адреса зберігання пального: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58/1).

Крім того, між ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту обладнання від 01.02.2023 року, предметом якого є виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту дизель-генераторного обладнання, яке встановлено в житловому комплексі по АДРЕСА_2 .

Вказані додаткові витрати, які пов`язані з роботою дизель-генератора, розподілялись між усіма співвласниками ОК пропорційно площі, відповідно до фактичних витрат.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не здійснював сплату за надані позивачем послуги, у останнього вникала заборгованість, зокрема за послуги з роботи дизельного генератора, у сумі 15 186,20 грн.; інфляційні втрати у сумі 1 158,99 грн.; 3% річних у сумі 152,67 грн. за період з жовтня 2022 року по березень 2025 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 року позовні вимоги ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» були задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь з ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 15 186,20 грн.; інфляційні втрати у сумі 1 158,99 грн.; 3% річних у сумі 152,67 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. (а.с.107-112).

В апеляційний скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Другаков Д.О. ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.114-118).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.135-146).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 20.01.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.11.2025 року (а.с.131), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.132-133), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 20.01.2026 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість за надані послуги, а також інфляційні витрати та 3% річних за порушення виконання зобов`язання, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача наявна заборгованість за надані позивачем послуги (а.с.107-112).

Однак, колегія суддів не повному обсязі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Частиною 10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено обов`язок співвласника багатоквартирного будинку своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 (а.с.11).

Починаючи з грудня 2018 року, ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» надає послуги з житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, у тому числі, з роботи дизельного генератора для забезпечення енергопостачання усіх комунікації в будинку у разі відключення енергопостачання..

Крім того, на підставі договору поставки нафтопродуктів від 24.11.2022 року, укладеного між ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» та ТОВ «ВСТ-ОЙЛ», позивач здійснював закупівлю нафтопродуктів з метою забезпечення роботи дизель-генератора для будинку, в якому також знаходиться квартира відповідача (а.с.38-42).

11.01.2023 року позивач отримав ліцензію на право зберігання пального від 11.01.2023 року (адреса зберігання пального: АДРЕСА_3 ) (а.с.37).

01.02.2023 року між ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту обладнання, предметом якого є виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту дизель-генераторного обладнання, яке встановлено в житловому комплексі по АДРЕСА_2 (а.с.43-45).

Будинок, в якому знаходиться квартира, що належить ОСОБА_1 , є автономним. У разі відключення енергопостачання усі комунікації (насоси, пожежна безпека, система контролю доступу, відеоспостереження, робота ліфтів та інше обладнання будинку) працюють виключно за рахунок дизельного генератора.

Фактично відповідачу, який є власником житлового приміщення у даному будинку, надавалися житлово-комунальні послуги за сприянням позивача та, відповідно, споживалися відповідачем, тобто між сторонами скалилася договірні відносини.

Протилежного матеріали справи не містять.

Вказані додаткові витрати, які пов`язані з роботою дизель-генератора розподілялись між усіма співвласниками ОК пропорційно площі, відповідно до фактичних витрат.

Звертаючись із вказаним позовом, позивач зазначав, що у відповідача, внаслідок несплати за послуги, зокрема, за послуги з роботи дизельного генератора, виникла заборгованість у розмірі 15 186,20 грн.; інфляційні втрати у сумі 1 158,99 грн.; 3% річних у сумі 152,67 грн. за період з жовтня 2022 року по березень 2025 року (а.с.12-13).

Станом на даний час вказана заборгованість відповідачем апелянтом у справі, не сплачена.

Заявник апеляційної скарги зазначає про незгоду із розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Проте, у встановленому законом порядку вказаний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не спростований.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача за прострочене виконання зобов`язання 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 1 158,99 грн. за період з жовтня 2022 року по березень 2025 року, виходячи з наступного.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, відповідно до п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на території України було ведено воєнний стан строком на 30 днів. В подальшому, воєнний стан було неодноразово продовжено, та який діє на даний час.

За таких обставин, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляції та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у період дії воєнного стану, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Заявник апеляційної скарги також посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження функціоналу генератора (паспорт, інструкція тощо), з яких би вбачалось, що генератор дійсно за своїми характеристиками може виконувати та виконує функції для живлення усіх комунікацій у буд. АДРЕСА_2 . Однак, колегія суддів також не приймає до уваги зазначені доводи апелянта, оскільки в даному випадку вирішується питання про стягнення заборгованості за послуги з обслуговування будинку.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Другаков Д.О. просить стягнути з ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 8 000,00 грн. та у суді апеляційної інстанції у розмірі 7 500,00 грн.

На підтвердження доказів витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, апелянтом було надано наступні докази: договір про надання юридичних послуг №02/09/25 від 02.09.2025 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ГЛОРІЯ ЛЕКС», акт виконаних робіт, згідно якого вартість юридичних послуг склала 7 500,00 грн., рахунок на оплату юридичних послуг № 218 від 27.10.2025 року у розмірі 7 500,00 грн. (а.с.120-122,124).

Проте, доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції відповідачем апелянтом у справі, не надано.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє апелянту в цій частині клопотання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 8,64%, з ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 648,00 грн., а також судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 392,43 грн.

Крім того, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 91,36%, з ОСОБА_1 на користь ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 766,38 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне клопотання ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» про відшкодування судових витрат задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОК «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: 6 395,20 грн.

Оскільки зазначена справа згідно п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Другакова Дениса Олеговича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 року змінити.

Ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог Обслуговуючого кооперативу ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Обслуговуючого кооперативу ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ», , судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2 766,38 (дві тисячі сімсот шістдесят шість гривень 38 копійок).

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 року залишити без змін.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 392,43 (триста дев`яносто дві гривні 43 копійок), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 648,00 (шістсот сорок вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Обслуговуючого кооперативу «ЖЕМЧУЖИНА НА ФОНТАНЕ», , судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 395,20 (шість тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 20 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева