Номер провадження: 22-ц/813/4676/26
Справа № 497/1835/25
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В.(судді-доповідача), Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» в особі свого представника Шевченка Андрія Олександровича про забезпечення позову

у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в особі свого представника Шевченка Андрія Олександровича

на рішення Болградського районного суду Одеської області від 19 грудня 2025 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 19 грудня 2025 року відмовлено в задоволені позовних вимог адвоката Шевченка Андрія Олександровича - представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приват банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку із закінченням строку давності щодо вимог позову.

Залишено без розгляду заяву про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, 13.01.2026 АТ КБ «Приват Банк» в особі свого представника Шевченка А.О. звернулося до суду з апеляційною скаргою через підсистему «Електронний суд».

Разом з апеляційною скаргою скаржником подана до суду заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно, шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер: :01:001:0364, площа: 1.676 га.

Заява обґрунтована тим, що 11.01.2008 року Закрите Акціонерне Товариство Комерційний банк «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_2 уклали кредитний договір на суму 43571,79 доларів США, відповідно до п. 4 цього договору ОСОБА_1 зобов`язалася перед позивачем відповідати солідарно з ОСОБА_2 в повному обсязі за своєчасне та повне виконання нею своїх зобов`язань по укладеному з позивачем кредитному договору. ОСОБА_2 не виконувала зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором, позивач був вимушеним звернутися до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.03.2009 по справі №2-ц-131 позовні вимоги ЗАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк»: заборгованість по кредитному договору в сумі 197109,97 грн; 1730 гривень судових витрат; на користь держави - 292,95 гривень судових витрат; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» 29294,91 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 292,95 гривень судових витрат.

На даний час рішення не виконано, заборгованість не погашена, з 28.04.2011 жодного платежу на погашення заборгованості відповідачами проведено не було у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми боргу за невиконання рішення суду у розмірі 38881,90 грн.

Банком були отримані відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер: :01:001:0364, Площа: 1.676 га. Підстава виникнення права власності: державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: 2524-Т, виданий 02.01.2003, видавець: Болградська районна державна адміністрація Одеської області. Розмір частки: 1/1.

Вказує, що оскільки права АТ КБ «Приватбанк», як кредитора, порушені, останній вимушений звертатися до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання простроченого грошового зобов`язання, таким чином, заходи забезпечення позову, зокрема унеможливлять зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості за третіми особами, тим самим у позивача відпаде необхідність у докладанні значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів у разі невжиття цих заходів, звернення з новими позовами до суду. Тобто, це заходи з припинення дій, які можуть утруднити виконання у майбутньому рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Зазначає, що запропонованим заходом забезпечення позову не може бути завдана шкода інтересам відповідача або третім особам, а тому відсутня необхідність у вжитті заходів зустрічного забезпечення позову.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Судувід 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Таким чином питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Як зазначалося вище, в заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на нерухоме майно, шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер: :01:001:0364, площа: 1.676 га.

Натомість, предметом позову у цій справі є позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості у розмірі 38881,90 грн.

Отже, заявлені заходи щодо забезпечення позову не є предметом розгляду даної справи, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Окрім вказаного, апеляційний суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після задоволення рішення суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Будь-яких доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення рішення суду заява про забезпечення позову не містить, також заявником не надано доказів того, що відповідач не матиме можливості погасити заборгованість за рахунок іншого майна на яке у примусовому порядку може бути звернено стягнення для погашення заборгованості, у випадку задоволення позову

Крім того, позивач не надає доказів належності відповідачці такого майна, його вартості а також відсутній реєстраційний номер даної земельної ділянки, що унеможливлює перевірку обставин на які посилається банк у своїй заяві.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149, 151, 153 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» в особі свого представника Шевченка Андрія Олександровича про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» в особі свого представника Шевченка Андрія Олександровича на рішення Болградського районного суду Одеської області від 19 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Судді: М.В. Назарова

О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова