КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника заявника Кізік А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Древкомплекс" на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Древкомплекс", заінтересована особа: Національний банк України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Древкомплекс", заінтересована особа: Національний банк України, про встановлення факту, що має юридичне значення, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України (а.с. 80-82).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинами справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що фактично наразі відсутня особа, яка може бути відповідачем у справі, а відтак відсутні підстави вважати, що у цій справі наявний спір про право, оскільки відсутня сторона такого спору, а саме відповідач та іпотекодержатель за договором іпотеки.

При цьому, зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20, згідно з яким встановлення фактів, що має юридичне значення, зокрема факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку, у випадку "відсутності" особи, яка має відповідати за позовом, має здійснюватися за правилами ЦПК України в порядку окремого провадження згідно зі статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону (а.с. 86-92).

Представник заявника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений устатті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,- залишає заяву без розгляду ( частина четверта статті 315 ЦПК України).

Вимоги про припинення зобов`язання, зокрема, припинення іпотеки за іпотечним договором та скасування запису про заборону відчуження та запису про іпотеку розглядаються за правилами позовного провадження, якщо між учасниками цих правовідносин виник спір. Належним відповідачем у таких спорах є іпотекодержатель.

Звертаючись до суду з заявою, заявник вказував на те, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки необхідне для безперешкодної реалізації правомочностей власника, можливість розпоряджатись належним йому майном.

При цьому, обгрунтовуючи заяву, заявник посилався на ту обставину, що ПАТ "БГ Банк" (іпотекодержатель) ліквідовано й відсутні правонаступники цієї юридичної особи, а також до Національного Банку України не передано відповідних документів.

У свою чергу, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20 зазначено, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем ( наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації).

Верховний Суд також констатував, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначив би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли « відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем ( наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Посилаючись на необхідність у даному випадку застосування інституту аналогії права, суд касаційної інстанції підкреслив, що коли « відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем ( наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа ( іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України.

Тобто, Верховний Суд чітко вказав на можливість розгляду таких вимог у порядку окремого провадження у разі ліквідації юридичної особи- іпотекодержателя.

Аналогічні висновки було зроблено Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21.

Однак, при ухваленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не було враховано правові позиції Верховного Суду із зазначеного питання.

При цьому, відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав того, що вбачається спір про право, суд першої інстанції не зазначив, чиї права будуть порушені та чи є правонаступник кредитора, який оспорює виконання кредитного договору та зняття заборони відчуження з майна, тобто не встановив між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Древкомплекс" - задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Древкомплекс", заінтересована особа: Національний банк України, про встановлення факту, що має юридичне значення, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова