Справа № 730/874/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.,

за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 03.06.2025 року судовим наказом Борзнянського районного суду Чернігівської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання наших дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з заявником в АДРЕСА_1 ; доньки - ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_2 ; доньки - ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_2 , в розмірі 1/2 частини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 302,80 грн. В зв`язку з тим, що під час розгляду справи у порядку наказного провадження та видачі судового наказу судом не розглядалося обґрунтованість заявлених стягувачем ОСОБА_2 вимог по суті, то судовий наказ є необґрунтованим. На даний час, а також на час винесення судового наказу, ОСОБА_2 разом із доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживала окремо від позивача в АДРЕСА_2 . На даний час, а також на час винесення судового наказу, позивач разом із сином ОСОБА_8 проживав окремо від ОСОБА_2 за зовсім іншою адресою АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_8 проживає разом з позивачем і виявив бажання і в подальшому проживати з батьком. У зв`язку з викладеним, позивач просить винести рішення, яким зменшити розмір аліментів, які будуть стягуватися з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання їхніх доньок ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки - ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з позивача аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу).

Ухвалою від 16.09.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29.10.2025 року представник відповідача ОСОБА_9 надав до суду відзив, згідно якого позовні вимоги відповідач не визнав повністю. Позивач вважав, що син ОСОБА_3 повністю перебуває на його утриманні, і всупереч фактичним обставинам намагається зменшити розмір аліментів. Але сторони з дітьми є внутрішньо переміщеними особами, проживають в одному селі Комарівка Ніжинського району Чернігівської області. Крім сина ОСОБА_8 , у відповідача ще двоє малолітніх дітей. Син ОСОБА_8 навчався з 01.09.2023 по 30.05.2025 в комунальному закладі Комарівська гімназія і був зарахований на цілодобове перебування. На даний час син є учнем 10 класу Комарівського ліцею. Якщо вирахувати розмір аліментів на сина ОСОБА_8 з суми аліментів, які сплачує позивач (а він сплачує мінімальну суму 4450 грн на трьох дітей), то цей розмір складає на одну дитину менше 1500 гривень на місяць. Це свідчить про те, що фактично дитина перебуває на утриманні відповідача. ОСОБА_2 забезпечує свою дитину всім необхідним, турбується про дитину і виховує її. Позивач даним позовом до суду про зменшення розміру аліментів намагається лише особисто відповідачу завдати неприємностей, а не захищати інтереси дітей. Позов не ґрунтується на доказах, що свідчили б про його особисте утримання сина ОСОБА_8 , оскільки останній спільно виховується і утримується. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить у позові про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

07.11.2025 року представник позивача ОСОБА_10 надала до суду відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що згідно з чинним законодавством, аліменти мають бути справедливо розподілені між обома батьками, з урахуванням фінансового становища кожного з них. На жаль, нинішній матеріальний стан позивача, зокрема через відсутність стабільного доходу, не дозволяє виконувати всі фінансові зобов`язання в тій сумі, що була визначена раніше. Окрім цього, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що також суттєво ускладнює фінансові можливості, оскільки обставини, пов`язані з переміщенням, впливають на платоспроможність. Позиція відповідача не спростовує факти, наведених у позовній заяві, та не дає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Позов подано не з метою уникнення виконання батьківських обов`язків, а з метою справедливого зменшення розміру аліментів з урахуванням зміни матеріального становища. Зменшення розміру аліментів не порушить прав дитини а, навпаки, дозволить забезпечити належне утримання, враховуючи реальні фінансові можливості обох батьків. У зв`язку з викладеним, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач та представник позивача ОСОБА_10 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач в судовому засіданні пояснив, що сторони та їх діти є внутрішньо-переміщеними особами, проживають в одному селі, позивач з сином проживають в будинку своєї матері, а відповідачка з доньками в будинку своїх батьків. Дохід позивача після винесення судового наказу про стягнення аліментів не змінився, і становить 5-6 тис. грн, з яких у нього близько 4500 грн перераховуються відповідачу як аліменти на трьох дітей. Сімейний стан позивача не змінився, за станом здоров`я він є здоровою особою. До червня 2025 року син навчався в інтернаті, а з вересня 2025 року навчається в звичайній школі у 10-му класі і проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Не заперечує тієї обставин, що відповідачка приймає участь у вихованні дитини, спілкується з сином, надає йому грошові кошти на утримання, щомісячно, останні рази надавала йому від 1500 до 2000 грн. Місце проживання сина не визначалося, вимог про припинення стягнення аліментів на утримання сина він не заявляв. В останнє судове засідання не з`явилися, сторона позивача надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнали, зазначили, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки після винесення судового рішення про стягнення аліментів матеріальне становище, сімейний стан, здоров`я позивача не змінилися, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів на утримання сина позивачем не заявлено. Дійсно з вересня 2025 року син перейшов з інтернату на навчання до звичайної школи, проживає з батьком, але мати спільно з батьком приймає участь у його вихованні, утриманні, щомісячно передає сину кошти на його утримання. В останнє судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №1 від 06.05.2010 року, складеного Комарівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до судового наказу, виданого 03.06.2025 року Борзнянським районним судом Чернігівської області, стягнуто з боржника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого, як внутрішньо переміщена особа за адресою в АДРЕСА_1 , на ім`я стягувача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_4 , фактично проживаючої, як внутрішньо переміщена особа за адресою в АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 16 травня 2025 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно довідки №249, виданої 11.06.2025 року Комарівською сільською радою, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку про оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 вбачається, що станом на 11.06.2025 року разом з ним проживає його син, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Комарівського ліцею Комарівської сільської ради від 24.10.2025 року №101, ОСОБА_2 приймає участь у вихованні свого сина ОСОБА_3 , учня 10 класу Комарівського ліцею.

Відповідно до довідки №439 від 27.10.2025 року КЗ «Комарівська гімназія» ОСОБА_11 навчався у КЗ «Комарівська гімназія» з 01.09.2023 року по 30.05.2025 року та був зарахований на цілодобове перебування.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що аліменти з позивача стягуються на підставі чинного судового наказу, що перебуває на примусовому виконанні.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач не ставить питання про скасування, відкликання, визнання таким, що не підлягає виконанню, або заміну виконавчого листа, виданого на виконання попереднього судового рішення, а також не заявляє вимог про припинення стягнення аліментів на утримання сина.

Зі змісту позовної зави позивача вбачається, що він просить зменшити розмір аліментів на утримання двох доньок та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/3 частини йог заробітку (доходу). Позовних вимог про припинення стягнення аліментів на утримання сина не заявлено.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд наголошує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

В свою чергу, якщо спосіб захисту права обраний у позові не передбачений законом і не приводить до відновлення порушеного права, то такий спосіб обраний неправильно, і судом такі вимоги не повинні задовольнятися.

Таким чином, за відсутності вимог про припинення або зміну виконання попереднього виконавчого документу про стягнення аліментів на дітей, позов про зменшення розміру аліментів на утримання двох доньок не може вважатися належним способом захисту, а його задоволення не призведе до реального поновлення прав позивача.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: http://ksm.ks.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02.02.2026 року.

Суддя: С.І. Майдан