У Х В А Л А

04 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 381/5866/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1470/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В. за участю секретаря Липченко О.С.

вирішуючи питання про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Самухи В.О. 27 травня 2025 року в м. Фастів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2025 року представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача три відсотки річних нараховані за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у сумі 12776,54 доларів США, що становить еквівалент 529518,58 грн та судовий збір у розмірі 6354,22 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2025 року позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» грошові кошти у сумі 12776,54 доларів США, як три проценти річних, нараховані на суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 31 травня 2007 року, за період часу з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 6354,22 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази повного чи часткового виконання зобов`язання за кредитним договором і погашення боргу відповідачем, стягнутого рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року у справі № 381/52/15-ц, тому суд вважав правомірним нарахування позивачем трьох процентів річних за правилами статті 625 ЦК України за період, визначений в позовній заяві.

Не погодився із за зазначеним рішенням відповідач, його представником - адвокатом Гапекою Т.В. подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Зокрема, сторона відповідача вказує на те, що рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року у справі № 381/52/15-ц не було пред`явлено до виконання у строки визначені законом, відповідно, позивач втратив право на стягнення суми боргу в примусовому порядку, а тому сторона відповідача вважає, що і відсутня право на стягнення трьох відсотків в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України. Також вказується на пропуск позивачем і строку звернення з такими вимогами, навіть з урахуванням дії положень щодо зупинення перебігу строку позовної давності в період дії карантину.

На підставі викладеного просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 04 лютого 2026 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Гапекою Т.В. подано клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом цивільної справи № 754/511/53.

Клопотання мотивовано тим, що на даний час в провадженні Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду перебуває справа № 754/511/23, правовідносини між сторонами у якій є подібними правовідносинам у даній справі.

Вказує, що у цій справі є виключна правова проблема, і для забезпечення передбачуваності судових рішень існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовної практики у справах, предметом позову яких є стягнення кредитором сум, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Ц України, у разі якщо виконання основного рішення суду є неможливим, через дії кредитора, яким не реалізовано право пред`явлення виконавчого документа до виконання в строк, що передбачений чинним законодавством.

Представник відповідача - адвокат Гапека Т.В. підтримала подане клопотання та просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутність його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі слід зупинити з таких підстав.

Положеннями ч.4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з п. 14 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 10 ч.1 ст. 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З обставин справи, що переглядається апеляційним судом вбачається, що предметом спору є стягнення трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, наявність якого встановлена рішенням суду.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ухвалою від 30 квітня 2025 року у справі № 754/511/23 передала на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу відступу від висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23, про відсутність підстав для стягнення з боржника сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з тим, що можливість примусового стягнення кредитором вказаної заборгованості вичерпана.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Тому колегія суддів вважала, що якщо кредитор вже скористався судовим захистом та з боржника рішенням суду стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 та від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22).

Натомість колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23 сформулювала інший правовий висновок щодо застосування приписів частини другої статті 625 ЦК України.

У цій справі колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказала на відсутність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин підтвердження такого боргу відповідним судовим рішенням, яке не може бути виконаним без вирішення питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 червня 2025 року прийняла до розгляду справу № 754/511/3 та вказала мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 квітня 2025 року, обґрунтованими й такими, що містять підстави для прийняття справи до провадження Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовної практики щодо вирішення питання про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин наявності судового рішення, яке не може бути звернене до виконання.

З огляду на те, що судове рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо можливості стягнення із боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України у випадку наявності судового рішення про стягнення боргу за основним зобов`язанням, яке набрало законної сили, за обставин коли таке рішення не може бути звернуте до виконання, апеляційний суд вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/511/23.

Керуючись статтями 252, 253, 260, 261 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

Зупинити провадження у справі № 381/5866/24 позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №754/511/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 06 лютого 2026 року.