КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1187/2026
У Х В А Л А

06 лютого 2026 року місто Київ

справа №757/16216/25-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Рейнарт І.М., Ратнікової В.М.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Вовка С.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року заяву ТОВ «АФ «Лавринович і Партнери»про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 01 червня 2025 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 рокубуло залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подачі до Київського апеляційного суду клопотання із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали.

На адресу Київського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року було поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року та апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для: подання до Київського апеляційного суду квитанції про сплату судового збору та апеляційної скарги в новій редакції із зазначенням усіх учасників справи, їх місця проживання чи перебування (місцезнаходження), яка повинна відповідати вимогам ст.356 ЦПК України, надання її копії в новій редакції відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року направлялася відповідачу ОСОБА_1 14 листопада 2025 року та 22 грудня 2025 року, за адресою зазначеною в апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 .

Однак конверти з ухвалою повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Іншої адреси місцезнаходження відповідача ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Також, 23 січня 2026 року ухвала Київського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року направлялася відповідачу ОСОБА_1 до електронного кабінету.

Відповідно до звіту про неможливість доставки вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 26 січня 2026 року у відповідача ОСОБА_1 немає зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Європейський суд з прав людини у справах «Каракуця проти України» та «Пономарьов проти України» звертав увагу на те, що заявники мають виявити належну зацікавленість у розгляді їхньої справи, в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього кодексу застосовуються положення ст.185 цього кодексу.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Крім того, як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 не цікавився рухом даної справи, про що свідчить відсутність будь-яких звернень до суду з метою отримання інформації про постановлення ухвали за наслідком розгляду апеляційної скарги.

Слід зазначити, що дані про хід апеляційного провадження є доступними як при безпосередньому зверненні до суду так і через мережу інтернет (Єдиного державного реєстру судових рішень, на веб-сайті «Судова влада» чи сайті Київського апеляційного суду).

Але жодних дій направлених на розгляд справи в установленому законом порядку відповідачем не вчинено. Наведене свідчить про недобросовісність здійснення особою, що подала апеляційну скаргу своїх процесуальних прав. Такі дії порушують права інших учасників розгляду щодо можливості вирішення спору.

Оскільки, недоліки апеляційної скарги встановлені ухвалою суду від 14 листопада 2025року усунуті не були, тому згідно з ст.185 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню.

У зв`язку з наведеним, повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, апелянт має право повторного звернення до суду із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Вовка С.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і Партнери» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору даруваннявизнати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: