справа № 756/3377/24 головуючий у суді І інстанції Майбоженко А.М.
провадження № 22-ц/824/4093/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Прудниковою Наталею Георгіївною на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 22 серпня 2024 року, остаточно просив суд:

визнати позивача батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

внести зміни до актового запису №982 про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного та зареєстрованого в Реєстрі 15 серпня 2023 року за №0 Оболонським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме виключити з цього актового запису відомості про громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька дитини, та включити відомості про батька дитини громадянина Німеччини ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінити дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », повну дату та місце народження дитини залишити без змін.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що починаючи з 07 жовтня 2022 року сторони разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

28 листопада 2022 року відповідачка повідомила, що вагітна. 20 грудня 2022 року на прийомі у лікаря було зроблено УЗД, яке підтвердило факт вагітності. Одразу після відвідування лікаря, відповідачка повернулась в Україну до Києва.

14 липня 2023 року телефоном відповідачка повідомила позивача, що вона народила дівчинку ОСОБА_11 , схожу на нього.

У жовтні 2023 року відповідачка погодилася на приїзд позивача до Києва, де ОСОБА_2 мав декілька зустрічей з ОСОБА_1 та їхньою донькою, сподівався, що вони подадуть заяву до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації позивача батьком, але цього не сталося.

Незважаючи, на це він щомісяця переказував кошти відповідачці на її утримання та дитини, загалом ним було перераховано грошові кошти у розмірі 7 100 євро. В грудні 2023 року відповідачка закрила свій рахунок.

ОСОБА_2 вказує, що позбавлений можливості мати регулярні побачення зі своєю донькою, відповідачка перешкоджає йому приймати участь у вихованні і утриманні дитини, хоча він прагне до налагодження родинних відносин із донькою.

В подальшому, позивач за первісним позовом відмовився від позову в частині позовних вимог щодо зміни прізвища дитини та просив залишити дитині прізвище « ОСОБА_7 », для того щоб мати дитини почувала себе більш захищеною, а також внести зміни до актового запису про народження дитини зазначивши його батьком та змінивши по батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

У відзиві на позовну заяву від 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 заперечувала, що позивач є батьком її доньки, їх спілкування було виключно дружнім, до від`їзду із Німеччини вона повідомила позивача, що він не є біологічним батьком дитини, на що він не заперечував і не мав жодних претензій. Зауважувала, що не проживала разом з ним.

08 червня 2025 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 .

Зазначила, що дитина має встановлений діагноз: структурна епілепсія, фокальна кіркова дисплазія лівої лобної долі. Стрес провокує напади епілепсії. Під час цих нападів до мозку не потрапляє кисень, що спричинює в подальшому затримку розвитку, втрату пам`яті, забуваються вже набуті дитиною навички, дитина вчиться по новому. Зої необхідне постійне лікування та реабілітація, які потребують значних матеріальних витрат. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач за зустрічним позовом наполегливо і впевнено себе вважає батьком дитини, проте дій щодо забезпечення дитини не вчиняв. У зв`язку з цим просить суд стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 700 євро на місяці починаючи з моменту подання зустрічної позовної зави і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання батьківства задоволено. Визнано громадянина Німеччини ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виключено з актового запису про народження дитини №982, складеного 15 серпня 2023 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відомості про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України. Внесено зміни до актового запису про народження дитини №982, складеного 15 серпня 2023 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зазначивши у Відомостях про дитину у графі «Прізвище, власне ім`я, по-батькові» - « ОСОБА_12 », у Відомостях про батька зазначити: « ОСОБА_13 , ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Німеччини».

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ( ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 євро щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок одержувача аліментів за наступними реквізитами: BENEFICIARY: IBAN НОМЕР_1 , NAME: ОСОБА_19, ADDRESS: Ukraine, ACCOUNT WITH INSTITUTION: НОМЕР_2 . В іншій частині зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Прудникова Наталя Георгіївна 03 листопада 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року:

- змінити, доповнити абзац 21 описової частини рішення та викласти його у такій редакції: «відповідачка та її представник в судовому засіданні зазначили, що відповідачка заперечує, що позивач ОСОБА_13 є батьком дитини та факт її спільного проживання із позивачем, однак для захисту прав та інтересів дитини у разі встановлення судом факту батьківства позивача, просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 550 євро, оскільки позивач за первісним позовом визнає вимоги у цьому розмірі, що узгоджено сторонами поза межами судового засідання. Не заперечували щодо зміни по батькові дитини.»;

- змінити, виключивши повністю абзац 29 мотивувальної частини рішення: «Як зазначає позивач, 07 жовтня 2022 року позивач та відповідачка ОСОБА_15 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 . 28 листопада 2022 року вона повідомила, що вагітна. 20 грудня 2022 року на прийомі у лікаря було зроблено УЗД, яке підтвердило факт вагітності, та він є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- скасувати у частині задоволення зустрічного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 євро щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття та ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) євро щомісячно, з дня пред`явлення зустрічного позову і до досягнення дитиною повноліття.

- в інших частинах залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначила, що не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визнання позивача батьком дитини та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Однак, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, в описовій частині рішення зазначаються стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Натомість, суд першої інстанції, зазначаючи в оскаржуваному рішенні про вимоги і заперечення сторін (позиції сторін та їх представників щодо предмету спору), які надані ними безпосередньо під час судового засідання 11 вересня 2025 року (абзац 21 оскаржуваного судового рішення) не зазначив про заперечення ОСОБА_17 щодо факту спільного проживання сторін, що є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення у відповідній частині.

Також в порушення вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України місцевий суд безпідставно встановив в мотивувальній частині оскаржуваного рішення фактичні обставини, без посилання на докази, на підставі яких встановлені такі обставини.

А саме, у оскаржуваному рішенні (абзац 25) суд зазначає: «Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.»

Після чого, у абзаці 29 зазначається «Як зазначає позивач, 07.10.2022 позивач та відповідачка ОСОБА_15 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 . 28.11.2022 вона повідомила, що вагітна. 20.12.2022 на прийомі у лікаря було зроблено УЗД, яке підтвердило факт вагітності, та він є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .»

При цьому, в наступному абзаці суд вже посилається на норми матеріального права, не зазначивши в жодній частині (в жодному абзаці) оскаржуваного рішення на підставі яких доказів ним встановлено вищезазначені обставині (факт спільного проживання сторін та факт спільного відвідування сторонами УЗД в Німеччині 20 грудня 2022 року), чим порушив вимоги п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України.

Зауважила, що сторони дійсно спільно відвідували лікарню у Німеччині 20 грудня 2022 року. Однак, у цей день, ОСОБА_18 було надано виключно усну консультацію лікаря та призначено УЗД через один день. При цьому, позивач під час консультації взагалі не був присутній у кабінеті (що він сам визнає у своїх процесуальних документах). Із вказаних причин, позивач не знав і не міг знати, які саме послуги були надані відповідачці у лікарні, які дослідження проводились/не проводились і що було встановлено/не встановлено лікарем. У зв`язку із тим, що відповідачка після відвідування лікаря поїхала до Києва - УЗД в Німеччині їй не проводили. Відповідно, стан вагітності відповідачки під час її перебування в Німеччині не встановлювався і не підтверджувався. Вагітність ОСОБА_17 була остаточно медично підтверджена вже після її виїзду з Німеччини (а не як зазначає позивач 20 грудня 2022 року) - під час перебування ОСОБА_17 в Україні. На вказаних обставинах відповідачка неодноразово акцентувала увагу суду першої інстанції.

Відтак, зазначаючи про спільне проживання сторін та відвідування УЗД у Німеччині 20 грудня 2022 року, яке підтвердило факт вагітності у мотивувальній частині рішення (після зазначення «суд встановив наступне») - суд безпідставно встановив факти, які не відповідають дійсності (фактичним обставинам справи).

Разом із цим, позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних доказів, які підтвердили би ці факти (окрім слів позивача), а тому у суду першої інстанції не було жодних фактичних та правових підстав в мотивувальній частині оскаржуваного рішення встановлювати факт спільного проживання сторін та факт проведення відповідачці УЗД 20 грудня 2022 року.

Відповідачка категорично заперечує проти існування встановленого рішенням суду факту її спільного проживання з позивачем і вкрай важливим для неї є спростування такого факту, шляхом його виключення із змісту оскаржуваного рішення. Вказане обумовлюється тим, що позивач може недобросовісно та необґрунтовано використати безпідставно встановлений судом першої інстанції факт спільного проживання в інших судових спорах із відповідачкою, що призведе до порушення її прав та законних інтересів.

У зв`язку із зазначеним, є підстави для зміни оскаржуваного судового рішення у відповідній частині, шляхом виключення з нього абзацу, яким було безпідставно встановлено факти (обставини), які не відповідають дійсності (без посилання на докази, які підтверджують таку обставину).

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначена норма матеріального права не містить будь-яких виключень щодо початку стягнення аліментів в залежності від категорії справи та за будь-якою іншою ознакою.

Тому ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо початку стягнення аліментів із позивача, що є підставою для ухвалення у цій частині нового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Прудниковою Наталею Георгіївною на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

03 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Крупник Д.Г. подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_1 - адвокатка Прудникова Наталя Григорівна доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасниці справи, яка прибула в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8 Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15 серпня 2023 року складено актовий запис №982 про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , в графі «батько» записаний ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_1 . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 СК України, підстава запису про батька Актовий запис про шлюб №919 від 17 липня 2010 року, складений Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У графі відомості про відмітки зроблені в актовому записі зазначено, зокрема, що прізвище дитини « ОСОБА_7 » записано згідно розпорядження про визначення прізвища малолітніх дітей №485 від 10 серпня 2023 року, виданого Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією. Громадянство та місце проживання батька документами не підтверджено. Відомості про батька вказані відповідно до актового запису про шлюб. Шлюб розірвано, актовий запис №99 від 25 квітня 2023 року про розірвання шлюбу, складений Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідач ОСОБА_3 з матір`ю дитини перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року, шлюб між ними розірваний 25 квітня 2023 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року в цій справі призначено судову генетичну експертизу для встановлення факту кровної спорідненості позивача та дитини.

На виклик до експертної установи для відбору зразків крові, відповідачка з дитиною не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про це. Такі дії відповідачки, з урахуванням характеру експертного дослідження, суд визнав ухиленням від участі у експертизі.

Вирішуючи спір в частині первісних позовних вимог суд першої інстанції врахувавши ухилення відповідачки від участі у експертизі, беручи до уваги те, що позивач наполягав на батьківстві щодо дитини, визнав факт кровної спорідненості позивача ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи доведеність факту кровної спорідненості позивача ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також позовної вимоги про визнання батьківства позивача ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині виключення з актового запису №982 про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 складеного Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15 серпня 2023 року відомостей про батька дитини ОСОБА_3 , та внесення змін до цього актового запису, зазначивши у відомостях про дитину у графі «Прізвище, власне ім`я, по батькові» - « ОСОБА_12 », у відомостях про батька - « ОСОБА_13 , ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Німеччини».

Вирішуючи спір в частині позовних вимог за зустрічним позовом, місцевий суд виходив з задоволення первісних позовні вимоги про встановлення факту батьківства ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, оскільки відповідач за зустрічним позовом згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 550 євро щомісячно, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цьому розмірі, вважаючи, що ця сума узгоджена між сторонами.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються: стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

В 11 абзаці оскаржуваного рішенні місцевий суд зазначив, що: «У відзиві відповідачка заперечувала, що позивач є батьком її доньки, їх спілкування було виключно дружнім, до від`їзду із Німеччини вона повідомила позивача, що він не є біологічним батьком дитини, на що він не заперечував і не мав жодних претензій. Зауважувала, що не проживала разом з ним.» чим фактично врахував заперечення ОСОБА_1 проти фактичного її проживання з позивачем за первісним позовом та дотримався вимог п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України,

Більш того, ч. 4 ст. 376 ЦПК України передбачає право суду апеляційної інстанції змінити судове рішення шляхом доповнення або зміни його мотивувальної та (або) резолютивної частин. У даному з випадку апелянтка просить змінити описову частину рішення (абзац 21), що цивільним процесуальним законом не передбачено, а тому відсутні підстави для зміни оскаржуваного рішення в цій частині апеляційних вимог.

Крім того, колегія суддів зауважує, що положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №320/4938/17 визначив, що суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Поряд з цим, стала практика Верховного Суду виходить з того, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі №910/2164/18, від 08 липня 2019 року по справі №908/156/18, від 17 листопада 2021 року у справі № 806/3572/17).

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції жодних обставин, що стосуються саме юридичного факту проживання/ непроживання сторін разом не встановив, вказані обставини не були ні предметом розгляду ні предметом доказування, а тому посилання місцевого суду у описовій та мотивувальній частині на позицію сторін із застосуванням відповідних конструкцій «як зазначає позивач..», «в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що…», «позивачка за зустрічним позовом зазначає…» не свідчить про встановлення ним певних преюдиційних обставин.

Більш того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються, окрім іншого, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Проте, у цій справі місцевий суд викладаючи позицію позивача за первісним позовом в 29 абзаці оскаржуваного рішення «Як зазначає позивач, 07 жовтня 2022 року позивач та відповідачка ОСОБА_15 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 . 28 листопада 2022 року вона повідомила, що вагітна. 20 грудня 2022 року на прийомі у лікаря було зроблено УЗД, яке підтвердило факт вагітності, та він є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » не посилався на жодні докази (адже заяви по суті справи не мають доказового значення у справі у якій вони подаються), а лише вказав на його аргументи щодо підставності своїх вимог, а тому підстави для зміни оскаржуваного рішення у цій частині відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині визначення дати початку стягнення аліментів за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Визначаючи у резолютивній частині оскаржуваного рішення дату початку стягнення аліментів з дня набрання рішенням законної сили місцевий суд не навів жодних мотивів для такого висновку.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Із зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду через систему Електронний суд 08 червня 2025 року, відповідно саме з цієї дати належить стягувати аліменти з ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року в частині визначення дати початку стягнення аліментів за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів належить змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 , ( ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) євро щомісячно, починаючи стягнення з 08 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок одержувача аліментів за наступними реквізитами: BENEFICIARY: IBAN НОМЕР_1 , NAME: ОСОБА_19, ADDRESS: Ukraine, ACCOUNT WITH INSTITUTION: НОМЕР_2 .», з підстав чого апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Прудниковою Наталею Георгіївною - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року в частині визначення дати початку стягнення аліментів за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ( ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) євро щомісячно, починаючи стягнення з 08 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок одержувача аліментів за наступними реквізитами: BENEFICIARY: IBAN НОМЕР_1 , NAME: ОСОБА_19, ADDRESS: Ukraine, ACCOUNT WITH INSTITUTION: НОМЕР_2 .»

В іншій оскаржуваній частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05 січня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова