Справа № 509/1811/24
06 лютого 2026 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є. М., розглянувши матеріали цивільної справи № 509/1811/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на земельні ділянки та заяву адвоката Цимбал Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , про стягнення понесених судових витрат,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на земельні ділянки.
11 квітня 2024 року Овідіопольський районним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким позов задоволено.
29 червня 2024 року ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, зазначаючи, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки з 30 липня 2011 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 і надавала у нотаріуса свою згоду на придбання спірного майна, яке є спільним майном подружжя.
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал С. Ю., залишено без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року без змін.
26 травня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал С. Ю., подала касаційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 509/1811/24.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал С. Ю., задоволено частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 січня 2026 року, справа передана до провадження судді Панасенко Є. М.
Ухвалою судді від 07 січня 2026 року дану справу прийнято до свого провадження, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на земельні ділянки залишено без руху, надано позивачу (представнику) 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
У зв?язку з невиконанням недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі від 07 січня 2026 року, у зазначений строк, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на земельні ділянки ухвалою суду від 14 січня 2026 року повернуто позивачу.
19 січня 2026 року, в межах 5-денного строку з дня постановлення ухвали від 14 січня 2026 року, адвокат Цимбал С. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду із заявою про стягнення понесених судових витрат.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою розподілено судді Панасенко Є. М.
Ухвалою від 26 січня 2026 року заяву про стягнення понесених судових витрат прийнято до розгляду, постановлено вирішити питання про судові витрати шляхом ухвалення додаткового рішення протягом 10 днів без повідомлення учасників справи, роз`яснено позивачу його право заявити обґрунтоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у разі заявлення неспівмірного розміру витрат. Копію ухвали надіслано учасникам справи.
Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з висновками, викладеними у постанові ОП КЦС/ВС від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц, питання відшкодування судових витрат, понесених учасником справи у зв`язку із розглядом справи у судах всіх інстанцій, при скасуванні Верховним Судом рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд, вирішується тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі.
Згідно з висновками, викладеними у постанові ВП/ВС від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується, зазвичай, при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду; окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.
Оскільки питання про закінчення судового провадження у даній справі вирішено Овідіопольським районним судом Одеської області, обґрунтованим є розгляд ним і питання про стягнення судових витрат, заявлених до стягнення учасником справи.
Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України перебачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права та інтереси в суді, ефективно захиститись від необґрунтованого позову.
Згідно з висновками, викладеними у постанові ВП/ВС від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18, порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Керуючись висновками, викладеними у постанові ВП/ВС від 18 грудня 2024 року у справі № 921/357/20, суд вважає, що право на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить будь-якому учаснику справи, який поніс такі витрати внаслідок необґрунтованих дій позивача або іншого ініціатора судового провадження, зокрема, особі, які не брала участі у справі у суді першої інстанції, однак питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків якої було вирішено таким судом, у зв`язку з чим нею було реалізоване право на апеляційне оскарження відповідного рішення, після чого вона набула процесуальних прав та обов`язків учасника справи (ч. 1, 3 ст. 352 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою розповсюджується на всі стадії цивільного процесу, зокрема апеляційне та касаційне провадження у справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Разом із заявою від 19 січня 2026 року представником ОСОБА_3 було надано:
-копію договору про надання правової допомоги від 20.06.2024, укладеного між Адвокатським об?єднанням «К.Е.Й.С.» і Барською А. В.;
Розрахунок судових витрат, що зазначався в апеляційній та касаційній скаргах ОСОБА_3 , відповідає наданим разом із заявою від 19 січня 2026 року документам.
Матеріалами справи підтверджено надання адвокатом Цимбал С. Ю. правничої допомоги ОСОБА_3 в Одеському апеляційному суді та Верховному Суді в межах даної справи, включаючи подання процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судовому засіданні.
За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Європейського суду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині обґрунтованості заявлених ОСОБА_3 витрат, повязаних з правничою допомогою, суд також звертає увагу на положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У цій частині суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони.
В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Суд також враховує правову позицію КЦС/ВС, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Такий самий підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: «115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов?язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».
Проаналізувавши надані заявником документи на підтвердження судових витрат ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності, співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), ціною позову та (або) значенням справи для ОСОБА_3 .
Враховуючи обставини даної справи, зокрема, те, що судове провадження у ній було як розпочато, так і закінчено виключно у зв`язку із діями (бездіяльністю) позивача, який спочатку ініціював судову справу та відстоював свою позицію у судах трьох інстанцій, що обумовило необхідність для ОСОБА_3 , прав та інтересів якої стосувався позов, понести судові витрати, а після направлення справи на новий розгляд не усунув зазначені судом недоліки позовної заяви, тобто здійснив таку реалізацію своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникли підстави для закінчення судового провадження, при цьому позивач не заявляв про неспівмірність судових витрат, заявлених до стягнення ОСОБА_3 , суд доходить висновку про задоволення її заяви, поданої представником Цимбал С. Ю., та стягнення на її користь з позивача відповідної суми судових витрат.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст..ст. 246, 270 ЦПК України, суд
Заяву представника ОСОБА_3 адвоката Цимбал Сергія Юрійовича про стягнення понесених судових витрат задовольнити.
Додаткова рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його складення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому відповідного додаткового рішення суду.
Суддя: Є. М. Панасенко