ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3096/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 січня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Котвицького В.Л., за участі секретаря судового засідання Зеленої К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІАХОЛДИНГ НОВИНИ" про розірвання (припинення) трудового договору, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ "Медіахолдинг Новини", в якому просив суд розірвати (припинити) трудовий договір укладений 24 листопада 2021 року між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕДІАХОЛДИНГ НОВИНИ» (Код ЕДРПОУ - 44090465), внаслідок звільнення ОСОБА_1 з посади старшого дизайнера мультимедійних об`єктів з підстав частини 1 статті 38 КЗпП України (за власним бажанням), з 10.07.2025.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 24.11.2021 ОСОБА_1 прийнято на посаду старшого дизайнера мультимедійних об`єктів. До дня повномасштабного вторгнення росії в Україну, позивач здійснював свої посадові обов`язки в офісі за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська 21Г. 24.02.2022, незважаючи на форс-мажорні обставини, позивач намагався потрапити на робоче місце, але офіс був зачинений а на дзвінки ніхто не відповідав. В подальшому, для забезпечення власної безпеки та безпеки сім`ї, позивач був вимушений покинути місто Київ та тимчасово переїхати до західної частини України. Будучи поза межами міста Києва, позивачу стало відомо, що рішенням РНБО України від 02.02.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеним в дію Указом Президента України № 684/2021 від 28.12.2021 до ТОВ «МЕДІАХОЛДИНГ НОВИНИ» застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Цей факт насторожив позивача, але через особисті ризики він не мав можливості відвадити офіс відповідача для оформлення звільнення. Зрештою, коли це стало більш безпечно, позивач повернувся до міста Київ та з метою звільнення із займаної посади за власним бажанням підготував відповідну заяву, але подати заяву виявилося неможливим у зв`язку з тим, що відповідач був відсутній за місцезнаходженням, яке вказане в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (надалі ЄДР), а саме - місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок, 21г.

Крім того, інші засоби зв`язку, такі як телефон що містився в ЄДР ( НОМЕР_3 ) був не доступний. Колеги з якими раніше працював позивач теж інформували про відсутність контакту з посадовими особами відповідача. За весь цей час позивачу жодного разу не вдалося зв`язатися з жодною посадовою особою відповідача для уточнення обставин та подальших дій для офіційного припинення трудових відносин. Спроби знайти посадових осіб відповідача за місцем реєстрації (місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок, 21г) також не дала результатів, оскільки за цією адресою ТОВ «МЕДІАХОЛДИНГ НОВИНИ» відсутнє. Тож, виходячи із наведеного, станом на сьогодні, трудові відносини юридично тривають, хоча фактично вони давно припинені. У зв`язку з цим, в силу відсутності самого відповідача, позивач не має можливості звільнитися у встановленому законодавством - ч. 1 ст. 38 КЗпП України, порядку і працевлаштуватися за основним місцем роботи на законних підставах.

Спроби позивача розірвати трудові відносини шляхом подання відповідної заяви керівництву відповідача виявилися невдалими, 24.06.2025 позивачем було надіслано поштою на офіційно зареєстровану адресу відповідача цінним листом з описом вкладення та повідомлення про вручення заяву про звільнення за власним бажанням у порядку передбаченому ст. 38 КЗпП України. Враховуючи вимоги частини 1 статті 38 КЗпП, а саме попередження роботодавця про звільнення за два тижні, Позивачем була обрана дата звільнення - 10.07.2025. 25.07.2025, шляхом смс повідомлення, Укрпошта поінформувала позивача що відправлення 198 не забрали та його повернуть назад. Таким чином лист до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням з 10.07.2025 не отриманий відповідачем та прямує назад позивачу, про що свідчить відповідний витяг «Трекінг відправлень» з офіційного сайту Укрпошти.

Ухвалою суду від 22.08.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлена про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив та будь-які заперечення проти позову до суду не подала, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.

Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії трудової книжки, позивач перебував у трудових відносинах з 24.11.2021 з відповідачем, а саме згідно наказу № 16/21-к від 23.11.2021 позивача прийнято на посаду старшого дизайнера мультимедійних об`єктів.

28.12.2021 рішенням Ради національної безпеки і оборони України "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", уведеного в дію Указом Президента України від 28 грудня 2021 року №684/2021 на ТОВ "Медіахолдинг новини" накладено ряд санкцій.

Судом встановлено, що 25.07.2025 р. позивач направив на адресу відповідача цінним листом з описом заяву про звільнення з посади за власним бажанням, штрих код Укрпошти 198.

Однак, згідно даних відстеження вказаного поштового відправлення, воно не вручене та повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання.

В обґрунтування звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що позбавлений можливості влаштуватись на основне місце роботи, оскільки досі перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо позивача як про керівника державного підприємства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

Згідно зі статтями 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до пункту четвертого частини першої cтатті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

За вказівками частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в інші місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як свідчать матеріали справи, 25.07.2025 року позивач направив на адресу відповідача заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

На порушення зазначених вище вимог відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не вчинив юридично значимих дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з займаної посади, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства і обмеження трудових прав позивача щодо можливості вільно обирати працю, як це передбачено вказаною статтею 43 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене частиною першою статті 36 КЗпП України.

Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини першої cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cтаття 4 КЗпП України).

За змістом частини першої ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між позивачем та ТОВ "Медіахолдинг новини" з 10.07.2025, у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з займаної посади старшого дизайнера мультимедійних об`єктів за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

На підставі наведеного вище, керуючись статтями 3, 15, 16 ЦК України, статтями 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіахолдинг Новини" про розірвання (припинення) трудового договору - задовольнити.

Розірвати (припинити) трудовий договір, укладений 24.11.2021 між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕДІАХОЛДИНГ НОВИНИ» (Код ЕДРПОУ - 44090465), внаслідок звільнення ОСОБА_1 з посади старшого дизайнера мультимедійних об`єктів з підстав частини 1 статті 38 КЗпП України (за власним бажанням), з 10.07.2025.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 27.01.2026.

Суддя Котвицький В.Л.