Дата документу 20.01.2026 Справа № 333/3537/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3537/25 Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е. Г.
Провадження № 22-ц/807/139/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В., Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року у справі за позовом Гаражний кооператив «Юність» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті експлуатаційних внесків, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Гаражний кооператив «Юність» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті експлуатаційних внесків.

В обґрунтування позову зазначив, що у 1970-х роках було створено спілку автомобілістів Комунарської районної ради для автолюбителів. Який згодом, а саме у 1997 році було зареєстровано, як юридичну особу - гаражний кооператив «ЮНІСТЬ». Станом на сьогодні Кооператив діє на підставі редакції Статуту 2016 року, який затверджений Протоколом № 2 від 13.11.2016 року. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Кооперативу є ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: 69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності (глиняний кар`єр). Отже, Кооператив створено з метою задоволення потреб його членів для чого на виділеній у користування території створює умови для задоволення потреб громадян у будівництві, придбанні, експлуатації, облаштуванні та ремонту індивідуальних гаражів та гаражного комплексу, інженерних мереж та необхідної інфраструктури, охорону майна та інше, за кошти членів Кооперативу, та діє на основі самоорганізації, самоврядування і самоконтролю.

Відповідач ОСОБА_1 не входив до членів Кооперативу після 1997 року та відповідно не є членом Кооперативу. Натомість, Відповідач має на території гараж № НОМЕР_1 в блоці № НОМЕР_2 розташований в гаражному кооперативі «Юність» на відведеній останньому земельній ділянці згідно рішення Запорізької міської Ради народних депутатів від 19.08.1976 року № 365/7 про що також зазначено в Постанові Запорізького апеляційного суду по справі № 333/2978/21 від 31.08.2022 року.

Пунктом 7.5 Статуту Кооперативу, затвердженого Рішенням загальних зборів членів Кооперативу вказано, що «З моменту прийняття рішення про примусове виключення особи із членів Кооперативу, а також відносно особи, яка не бажає бути членом Кооперативу, а має на його території гараж у власності, ці особи сплачують в касу Кооперативу за зберігання його гаража експлуатаційні внески не менше 10-ти кратного розміру членських внесків діючих членів Кооперативу. Такі особи втрачають право безоплатного перебування на території Кооперативу».

Враховуючи, що Відповідач не є членом Кооперативу, також не являється асоційованим членом Кооперативу та на території Кооперативу має у власності гараж (№ НОМЕР_1 у блоці № 24), а також враховуючи дані, що в період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року експлуатаційний внесок відповідно до Протоколу членів Кооперативу від 13.11.2016 року становив 46,00 грн. на місяць, а в період з 01.01.2020 року по сьогоднішній день відповідно до Протоколу членів Кооперативу становив 95,00 грн. на місяць, Відповідач зобов`язаний сплачувати експлуатаційні внески Кооперативу в розмірі: - 460,00 грн. в період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року; - 950,00 грн. в період з 01.01.2020 року по сьогоднішній день. Однак експлуатаційні внески Відповідачем не сплачувалися жодного разу. Пільги по сплаті експлуатаційних внесків Кооперативу встановлені для деяких категорій осіб та діють виключно для членів Кооперативу. Відповідачу відомі положення чинного законодавства та Статуту Кооперативу щодо обов`язковості виконання рішень загальних зборів Кооперативу та вимог самого Статуту та відповідно сплати визначених ними щомісячних членських внесків, а також відповідальність за їх несплату. Проте, фактично всупереч цьому Відповідач цей обов`язок не виконує, внески не сплачує та має заборгованість по сплаті експлуатаційних внесків перед Позивачем.

Заборгованість Відповідача по сплаті членських внесків за гараж № НОМЕР_1 в блоці № НОМЕР_2 на території Позивача за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2025 року становить 63 990,00 грн. Також позивач просить стягнути на їх користь інфляційні збитки 25 835,98 гривень, 3 (три) відсотки річних від простроченої суми боргу 5 396,92 гривень, а також пені за несвоєчасне внесення експлуатаційних внесків 56 875,32 гривень.

На підставі вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості по сплаті експлуатаційних внесків за період з 01 квітня 2019 року по 23 квітня 2025 року в розмірі 152 098,22 грн та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Гаражного кооперативу «Юність» заборгованість по сплаті експлуатаційних внесків за період з 01 квітня 2019 року по 23 квітня 2025 року в загальному розмірі 152 098 гривень 22 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Гаражного кооперативу «Юність» судовий збір у розмірі 2 422 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року скасувати. На підставі ст.ст.19-22, ч.1 ст.255, ч.2 ст.377 ЦПК України закрити провадження у справі у зв`язку з порушенням правил юрисдикції загальних суддів та роз`яснити гаражному кооперативу «Юність» про наявність в нього права звернутись з цим позовом в порядку господарського судочинства. У разі якщо апеляційний суд дійде висновку про відсутність між сторонами корпоративних відносин і підсудність спору судам загальної юрисдикції, ухвалити нове судове рішення по суті поданого позову та залишити без задоволення позовні вимоги гаражного кооперативу «Юність» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті експлуатаційних внесків за період з 01.04.2019 по 23.04.2025 в розмірі 152 098, 22 грн. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати згідно наданих платіжних документів.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не є членом кооперативу та ніколи не приймав участі в ньому. Також зазначив, що гаражний кооператив «Юність» не має у власності чи в оренді земельну ділянку на якому розташований вище зазначений кооператив. Власником землі є Запорізька міська рада. Також позивачем не надано доказів, що у власності ОСОБА_1 перебуває зазначений гараж № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 . Між сторонами не може існувати будь-яких відносин, заснованих на статуті ГК «Юність», тобто, між сторонами відсутні корпоративні відносини. Місцевий суд проігнорував обставини, встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 31.08.2022 у справі №333/2978/21, в якій судова колегія дійшла до висновку, що «спірний гараж було безпідставно визнано безхазяйним майном, а кооператив, як наслідок, не мав права розпоряджатися ним, передаючи таке майно іншим членам кооперативу. Із наведеного слідує, що ОСОБА_3 є недобросовісним володільцем, оскільки гараж вилучено із володіння та передано у користування у незаконний спосіб, яким порушено норми законодавства та права позивача. Із урахуванням зазначених обставин, судова колегія вважає, що ОСОБА_1 , який збудував капітальний гараж № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 , розташованому в ГК «Юність» за адресою: НОМЕР_3 , м. Запоріжжя, вул.Юності у 1976 році, є незаконним володільцем зазначеного майна, якого було неправомірно позбавлено цього права. Тому його вимоги про витребування гаражу відповідно до приписів ст.ст.400,1212 ЦК України від користувача ОСОБА_3 , а також покладення на останнього обов`язку звільнити та передати гараж позивачу є законним, обґрунтованим та доведеним». ОСОБА_3 судове рішення умисно та протиправно тривалий час не виконував. Постанова суду була виконана органами виконавчої служби 16.11.2023 року, коли державним виконавцем гараж було відібрано у ОСОБА_3 і передано ОСОБА_4 .. Внаслідок протиправних дій керівників ГК «Юність» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як законний володілець гаражу, був протиправно позбавлений права та можливості користуватись гаражем в період з 01.10.2018 до 16.11.2023, та в цей час його гаражем протиправно користувались ГК «Юність» та ОСОБА_3 , який в цей час сплачував експлуатаційні внески за гараж № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 . Між тим, суд першої інстанції і за цей час стягнув протиправно з відповідача внески.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ГК «Юність» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. Капітальний гараж № НОМЕР_1 у блоці АДРЕСА_1 що знаходиться на території гаражного кооперативу «Юність» належить ОСОБА_1 , тому враховуючи відсутність доказів належного виконання ним грошових зобов`язань щодо сплати внесків та неспростування розміру заборгованості, суд вважав, що відповідач, оскільки не є членом гаражного кооперативу «Юність», має сплачувати внески відповідно до п. 7.5. Статуту у десятикратному розмірі від внесків, які на підставі рішення Загальних зборів сплачують члени кооперативу. Крім того, відповідно до законодавства, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, стягненню підлягали також інфляційні втрати, пеня та 3% річних за вказаний період. Таким чином, стягненню підлягала сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати членських внесків за період з 01 квітня 2019 року по 23 квітня 2025 року що складається з експлуатаційних внесків у розмірі 63 990 гривень, інфляційних втрат 25 835,98 грн, пені 56 875,32 грн та 3% відсотків річних 5 396,92 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що 12 серпня 1997 року було зареєстровано, як юридичну особу ГК «Юність», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А 01 № 025144.

Гаражний кооператив «ЮНІСТЬ» діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів членів гаражного кооперативу «ЮНІСТЬ», який затверджений Протоколом № 2 від 13 листопада 2016 року.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Кооперативу є ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: 69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Юності (глиняний кар`єр).

Отже, Кооператив створено з метою задоволення потреб його членів для чого на виділеній у користування території створює умови для задоволення потреб громадян у будівництві, придбанні, експлуатації, облаштуванні та ремонту індивідуальних гаражів та гаражного комплексу, інженерних мереж та необхідної інфраструктури, охорону майна та інше, за кошти членів Кооперативу, та діє на основі самоорганізації, самоврядування і самоконтролю.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Гаражного кооперативу «Юність», затвердженого рішенням загальних зборів членів цього кооперативу (протокол № 2 від 13.11.2016р.), Гаражний кооператив «Юність» створений замість колективної автостоянки на базі капітальних боксових гаражів, збудованих на свої збереження індивідуальним способом членами добровільного товариства на земельній ділянці, виданій цьому добровільному товариству виконкомом Запорізької міської ради народних депутатів від 19.08.1976р. № 365/7.

До справи позивачем надано копію довідки про грошову оцінку 1м2 земельної ділянки від 27.02.2002 року; копію Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 21.10.2008 року; копію листа ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.02.2019 року (щодо індексації вартості землі за 2013 - 2019 роки); копію Податкового розрахунку земельного податку за 2011 рік; копії Податкових декларацій з плати за землю за 2016-2024 роки, та копії квитанцій, що підтверджують сплату земельного податку за І - VI місяці 2025 року (а.с.99-150).

Відповідно до п. 2.2. Статуту Кооператив має цивільні права та обов`язки, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, цього Статуту та розроблених на їх основі внутрішніх нормативних документів (положення, правила, інструкції тощо).

П. 2.3. Статуту вказано, що Кооператив може представляти і вести будь-які справи у всіх державних органах виконавчої влади, установах, в судах України усіх рівнів, а також наглядових інспекціях, в будь-яких інших державних та недержавних установах та організаціях з усіма правами, які надані чинним законодавством України позивачу, відповідачу, тертій особі. Згідно до п. 2.4. Статуту Кооператив діє на основі повного господарського розрахунку, самофінансування та самоокупності за рахунок членських, щорічних та цільових внесків і не передбачає одержання прибутку. Відповідно до п. 5.16. Статуту Гаражі, які мають заборгованість по сплаті внесків і ігнорують вимоги статуту і внутрішніх правил гаражного кооперативу, мають бути заблоковані та опломбовані до здійснення погашення боргу.

Відповідно до п. 7.5 Статуту з моменту прийняття рішення про примусове виключення особи із членів Кооперативу, а також відносно особи, яка не бажає бути членом Кооперативу, а має на його території гараж у власності, ці особи сплачують в касу Кооперативу за зберігання його гаража експлуатаційні внески не менше 10-ти кратного розміру членських внесків діючих членів Кооперативу. Такі особи втрачають право безоплатного перебування на території Кооперативу.

Відповідно до протоколу №2 Загальних зборів членів гаражного кооперативу «ЮНІСТЬ» від 13 листопада 2016 року вирішено: затвердити щомісячний експлуатаційний внесок в 2017 році в сумі 46 гривень.

Відповідно до протоколу Загальних зборів членів гаражного кооперативу «ЮНІСТЬ» від 01 грудня 2019 року вирішено: затвердити щомісячний експлуатаційний внесок становить у сумі 95 гривень.

Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахунків, сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати внесків за період з 01 квітня 2019 року по 23 квітня 2025 року становить 63990,00 грн, індексація за несвоєчасну сплату внесків за цей період становить 25835,98 грн, нарахування пені 56875,92 грн, нарахування 3% річних становить 5396,92 грн (а.с. 41-43).

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Запорізького апеляційного суду від 31 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гаражний кооператив «Юність», про витребування безпідставно набутого майна капітального гаражу, покладення обов`язку на його звільнення та передачу позивачу, позовні вимоги задоволено.

Згідно до змісту даного рішення, підставою задоволення позову стало те, що ОСОБА_1 , збудував капітальний гараж № НОМЕР_1 у блоці АДРЕСА_1 у 1976 році, є законним володільцем зазначеного майна, проте його було неправомірно позбавлено цього права.

Також зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що згідно з протоколом № 3 зборів правління гаражного кооперативу «Юність» від 08.07.2016р. прийнято рішення гараж № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 для подальшого його ремонту і реалізації запропонувати дійсним або вступаючим членам кооперативу, за якими буде закріплено користування. Також встановлено, що мається борг за цим гаражем зі сплати внесків з 1993 року, інформація і документи про закріплення даного гаража за членами кооперативу відсутня.

На підставі протоколу зборів правління гаражного кооперативу «Юність» від 10.10.2017р., гараж № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 , розташований в гаражному кооперативі «Юність», закріплено за ОСОБА_5 .

Відповідно до протоколу зборів правління гаражного кооперативу «Юність» від 22.04.2019р., гараж № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 , розташований в гаражному кооперативі «Юність», переоформлено на члена кооперативу Хмару А.О.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів" роз`яснено, що при вирішенні справ даної категорії судам належить керуватись Законом СРСР "Про кооперацію в СРСР" ( Законом України « Про кооперацію» від 10.07.2003 № 1087-1V), Законом України "Про власність", відповідним цивільним, шлюбно-сімейним і іншим законодавством, яке регулює правовідносини між гаражно-будівельними кооперативами, їх членами і іншими особами, а також статутами цих кооперативів. У тому разі, коли встановлені статутом гаражно-будівельного кооперативу правила суперечать законодавству, застосовується чинне законодавство.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені в Законі України «Про кооперацію» № 1087-ІУ. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про кооперацію», Членський (експлуатаційний) внесок - це грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Статут кооперативу повинен містити такі відомості :

права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу;

порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати;

Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.

За змістом ст. 11 Закону України «Про кооперацію», вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про кооперацію» до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, серед іншого, визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що обставини, встановленні у рішенні Запорізького апеляційного суду від 31 серпня 2022 року не потребують доказування в частині належності гаража № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 відповідачеві ОСОБА_1 а також факту його не членства в гаражному кооперативі «Юність».

В даній цивільній справі переглядається обов`язок зі сплати внесків, передбачених статутом гаражного кооперативу, їх розмір та період за який вони нараховані.

Встановлено, що звертаючись до суду, як на підставу своїх вимог позивач посилався на п.7.5. Статуту гаражного кооперативу «Юність», у якому зазначається, що з моменту прийняття рішення про примусове виключення особи із членів Кооперативу, а також відносно особи, яка не бажає бути членом Кооперативу, та має на його території гараж у власності, ці особи сплачують в касу Кооперативу за зберігання його гаража експлуатаційні внески не менше 10-ти кратного розміру членських внесків діючих членів Кооперативу. Такі особи втрачають право безоплатного перебування на території Кооперативу.

Районний суд погодився з обов`язком відповідача сплачувати внесок, який в розумінні Статуту є членським, проте окремо передбачений для осіб, які не є членами кооперативу і не бажають до нього вступати.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки відповідач не є і ніколи не був членом/асоційованим членом гаражного кооперативу «Юність» відтак дія Статуту ГК «Юність» не може поширюватись на особу, яка жодним чином не виявила бажання долучитись до кооперативу.

Ця обставина є вирішальною для розгляду даної справи.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Статут юридичної особи, у даному випадку Гаражний кооператив «Юність» є локальним нормативним актом даної юридичної особи. Про межі дії Статутів неодноразово висловлювався Верховний Суд, зокрема у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 910/10463/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №906/1336/19.

Це означає, що статут регламентує правовий статус юридичної особи, її внутрішню структуру, органи управління та діяльність і є обов`язковим для всіх учасників. Статут діє в межах конкретної юридичної особи відповідно до чинного законодавства. Тобто регулює відносини між гаражним кооперативом та його членами, натомість його положення не створюють юридичних наслідків для осіб, які не виявили бажання вступити в кооператив, тому такі відносини не є корпоративними по своїй суті.

Положення Закону України «Про кооперацію» не регулюють відносини між кооперативом та особою, яка не є членом кооперативу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

В постанові Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

На суд покладено обов`язок вирішити питання або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Як вже було встановлено рішенням Запорізького апеляційного суду від 31 серпня 2022 року, ОСОБА_1 є законним володільцем капітального гаражу № НОМЕР_1 у блоці АДРЕСА_1 . Цим рішенням також встановлено, що зазначений гараж розташований в межах кооперативу, що також не заперечується сторонами.

Зважаючи на викладене, на думку колегії суддів, між особою котра має гараж на території, відведеній гаражному кооперативу, проте не є членом, або асоційованим членом даного кооперативу, відносини можуть ґрунтуватись лише на нормах Цивільного кодексу України та на укладених договорах, тобто носити цивільно-правовий характер. Статут, як локальний акт.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами будь яких цивільно-правових договорів не укладено, вимог щодо відшкодування майнової (матеріальної) шкоди позивачем не заявлено.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності покладення обов`язку зі сплати членських внесків на особу, яка не є членом кооперативу колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу. Апеляційний суд погоджується з твердженням відповідача, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які відносини, які регулює статут ГК «Юність».

Решта позовних вимог щодо розміру внесків та нарахувань пов`язаних з невиконанням зобов`язання є похідними і залежать безпосередньо від встановлення обов`язку зі сплати самих внесків відповідачем. Таким чином, прийшовши до висновку, що обов`язок зі сплати внесків передбачених Статутом не може бути покладено на відповідача, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, суд не визначився з характером правовідносин сторін, позивачем обраний спосіб захисту порушеного права, який не відповідає способам, визначеним законодавством, рішення суду ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року у цій справі, то додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року також слід скасувати.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності розгляду справи в порядку господарського, а не цивільного судочинства не знайшли свого підтвердження. Так, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом положень статті 4, частини першої статті 20 Господарського кодексу України та статті 167 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент правовідносин) сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 904/3657/18.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення внесків до гаражного кооперативу та нарахованих на цю суму пені, інфляційних втрат та 3 % річних, натомість відповідач не є і не був членом кооперативу.

За таких обставин, при вирішенні судової юрисдикції справи, суд першої інстанції правильно застосував положення Закону України «Про кооперацію» та визначив, що позивач, гаражний кооператив «Юність», хоча і є юридичною особою корпоративного типу, проте відносини між сторонами не носять характер корпоративних, тому даний спір не відноситься до юрисдикції господарського суду.

Більш того, з цим твердженням погоджується сам апелянт у наступному доводі апеляційної скарги, наголошуючи, що обов`язок зі сплати членських внесків покладається лише на членів кооперативу, додаючи, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які відносини, які регулює статут ГК «Юність», а також будь-які інші договірні відносини. Покладення на відповідача обов`язків зі сплати внесків нічим не передбачено.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 4542,00 грн (т.2 а.с. 2).

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача задоволена повністю, із позивача на користь відповідача підлягає стягнення 4542,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2025 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Гаражного кооперативу «Юність» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті експлуатаційних внесків за період з 01 квітня 2019 року по 23 квітня 2025 року в загальному розмірі 152098, 22 грн та витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Стягнути з Гаражного кооперативу «Юність» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 4542,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 січня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кухар С.В.