Провадження № 22-ц/4808/172/26
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про надання правової допомоги, стягнення оплачених коштів у подвійному розмірі та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвокатки Кулешір Світлани Орестівни на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2025 року під головуванням судді Бабій О.М.у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, а саме про визнання недійсними договорів про надання правової допомоги, стягнення оплачених коштів у подвійному розмірі та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що укладені між сторонами договори: №30082503 від 30.08.2025 на суму 40 000 грн, №30082504 від 30.08.2025 на суму 20 000 грн, №30082504 від 30.08.2025 на суму 62 000 грн, №30082505 від 30.08.2025 на суму 22 000 грн, №30082506 від 30.08.2025 на суму 20 000 грн містять несправедливі умови, що є порушенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Також умови вказаних договорів містять ознаки нечесної підприємницької практики, що є порушенням ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просила суд визнати недійсними договори: №30082503 від 30.08.2025 на суму 40 000 грн, №30082504 від 30.08.2025 на суму 20 000 грн, №30082507 від 30.08.2025 на суму 62 000 грн, №30082505 від 30.08.2025 на суму 22 000 грн, №30082506 від 30.08.2025 на суму 20 000 грн; визнати недійсною (несправедливою) умову п.3.5. вказаних договорів; застосувати наслідки недійсності правочинів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в подвійному розмірі 328 000 грн, моральну шкоду в розмірі 30 000 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про надання правової допомоги, стягнення оплачених коштів у подвійному розмірі та відшкодування моральної шкоди передано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Не погоджуючись з вказано ухвалою представник ОСОБА_1 адвокатка Кулешір С.О. подала апеляційну скаргу у якій вказала, що судом неправильно визначено характер правовідносин, а саме проігноровано статус споживача.

Судом не враховано права позивачки на вибір підсудності в порядку ч.5 ст.28 ЦПК України, а також суд незаконно послався на п.6.2. договору.

Просила ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Від представника апелянтки надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Передаючи справу за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини між сторонами не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», що виключає право позивачки використовувати право вибору альтернативної підсудності. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача ФОП ОСОБА_2 є м. Тернопіль, тому справа підсудна Тернопільському міськрайонному суду.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які суд компетентний вирішувати по суті.

Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори про надання правової допомоги /юридичних послуг:№30082503 на суму 40 000 грн, №30082504 на суму 20 000 грн, №30082505 на суму 22 000 грн, №30082506 на суму 20 000 грн, №30082507 на суму 62 000 грн (а.с.15-19).

Відповідно до п.1.1 договорів предметом вказаних договорів є надання виконавцем (ФОП ОСОБА_2 ) за дорученням замовника ( ОСОБА_1 ) юридичних послуг/правової допомоги згідно переліку, зазначеного у п.1.2. цього договору, своєчасно і якісно, згідно нормативних актів чинного законодавства України.

Згідно відповіді №2065250 від 01.12.2025 місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 АДРЕСА_1 . Серед видів економічної діяльності діяльність у сфері права (а.с.50-51).

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які виробляють, продають товари чи харчові продукти, виконують роботи чи надають послуги, встановлює права споживачів, а також визначає механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 3 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, у цьому випадку договори про надання правової допомоги/юридичних послуг укладено між сторонами для задоволення особистих потреб споживача (позивачки), а надавачем таких послуг є ФОП, а не адвокат, тому висновки суду першої інстанції, що на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» є неправильними. ОСОБА_1 як споживачка послуг, наданих їй відповідачем, має право звертатися з цим позовом в Івано-Франківським міський суд відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України. Як наслідок, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про підсудність цієї справи Тернопільському міськрайонному суду є помилковими та такими, що суперечать обставинам справи.

В спірному випадку визначальним є не предмет цього позову, а саме підстави, за яких позивачка оскаржує умови договорів, які на її думку є несправедливими щодо неї як споживача наданих відповідачем послуг.

З огляду на викладене, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права та всупереч фактичним обставинам справи, дійшов хибного висновку про наявність підстав для передачі справи до іншого суду.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, яку слід скасувати, а справу згідно вимог ст. 379 ЦПК України направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатки Кулешір Світлани Орестівни задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанову складено 21 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.М.Луганська