КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/8380/25 Головуючий у суді першої інстанції - Белоконна І.В. Номер провадження № 22-ц/824/3188/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просила суд стягнути зі ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття за період з 2020 року по лютий 2024 року у розмірі 49 683,50 грн та понесені додаткові витрати за період 2024 року по грудень 2025 року у розмірі 81 814,50 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До досягнення сином повноліття вона самостійно оплачувала всі гуртки, репетиторів, лікування, оздоровлення сина тощо. Відповідач в додаткових витратах на утримання дитини жодної участі не брав.

В період з 19 грудня 2020 року по 16 червня 2021 року ОСОБА_3 навчався в STEP IT Academi (ТОВ «Комп`ютерна академія. Шаг») за напрямом «Професійна комп`ютерна освіта». За період навчання нею одноособово було сплачено 16 020,00 грн.

В період з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2024 року останній навчався в Оптико-механічному коледжі Київського національного університету ім. Тараса Шевченка. За період навчання до досягнення дитиною повноліття нею було сплачено 28 000,00 грн.

Для навчання сина нею було придбано комп`ютер вартістю 42 114,00 грн, монітор вартістю 7 799,00 грн, пристрій безперебійного живлення вартістю 5 404,00 грн. Загалом за період з 2020 по лютий 2024 до досягнення сином повноліття понесено додаткові витрати у розмірі 99 367,00 грн. Отже, на думку позивача, половину витрат, що становить 49683,50 грн має понести відповідач.

Вказує, що в березні 2025 року вона звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

08 травня 2025 року Оболонським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до припинення навчання.

Наголошує, що тривалість навчання в університеті з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року становить 175 600,0 грн. Половина вартості навчання, яку, на її думку, має сплатити відповідач становить 87 800,00 грн.

У 2024 році нею для навчання сина було придбано макбук вартістю 75 296,00 грн, навушники вартістю 8 757,00 грн, айпад з стилусом вартістю 35 237,00 грн. Загалом за період з 2024 року по грудень 2025 року на повнолітнього сина понесено додаткові витрати у розмірі 163 629,00 грн, половина витрат становить 81 814,50 грн, які позивач просила стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач зазначає, що не в змозі самостійно нести додаткові витрати на дитину та потребує компенсації понесених витрат, оскільки заробітна плата в середньому складає 12 000,00 грн на місяць, та на її утриманні знаходиться ще малолітній син та хворі батьки. У зв`язку з чим вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києвавід 10 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік додаткових витрат на утримання дитини. Витрати на здобуття освіти і навчання дитини, на її думку, є додатковими витратами, які направлені на розвиток дитини та її здібностей.

Судом першої інстанції не було враховано того, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує проти понесених нею витрат на техніку.

Разом з тим, районним судом не було досліджено фактичні обставини справи, зокрема щодо необізнаності відповідача, де перебуває їхній син з 2015 року.

Наголошує, що відповідачем не було направлено їй відзив на позов та заперечення на відповідь на позов, чим на її думку, порушено її процесуальні права.

19 грудня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача у справі ОСОБА_2 , адвоката Бєгунової О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому містяться заперечення на доводи апеляційної скарги. Так представник відповідача зазначає, що з доводами викладеними в значеній скарзі відповідач у справі не погоджується, вважає скаргу не обґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Погоджується із висновками викладеними судом першої інстанції у рішенні суду, щодо того, що додаткові витрати, незалежно від їх виду, можуть бути присуджені одному із батьків лише на утримання неповнолітньої дитини. На утримання непрацездатних повнолітніх дітей, яких законодавство визначає, не як «дитина», а як «донька або син», виплата батьками додаткових витрат не передбачена. Правильною вважає викладену судом першої інстанції позицію, що витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами оскільки такі витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України.

Також у розумінні ст. 185 СК України не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, оплата навчання особи з метою здобуття професійної освіти.

Погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що позивачем не доведено мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з відповідачем, а також щодо того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо необхідності придбання та вартості придбання техніки. Також, позивачем не доведено, що такі витрати не покривались за рахунок аліментів.

Крім того відповідач звернув у вагу суду проте, що у 2015 році після того, як позивачка вдруге вийшла заміж, вона заборонила відповідачу зустрічатися з дитиною, аргументуючи це тим, що у дитини нова родина і новий батько. Вважаючи, що діє в інтересах дитини, відповідач припинив будь яке спілкування з сином і позивачем.

Після відкриття провадження у справі № 760/16341/24, в березні 2025 року ОСОБА_4 було подано позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Тобто цей позов було подано майже через рік після досягнення дитиною повноліття.

Звичайно цей позов про стягнення аліментів відповідач визнав і продовжує сплачувати аліменти до закінчення ОСОБА_3 навчання у ВНЗ. Рішення суду міститься в матеріалах справи.

Звертаємо увагу суду, що в справі не має жодного доказу, який би доводив, що позивач узгоджувала з відповідачем питання щодо навчання сина, а навчальний заклад нею було обрано на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Додані до позовної заяви товарні чеки, в тому числі і товарні чеки №443640, №465004, №518623 не є належним доказом понесених додаткових витрат на дитину.

З урахуванням викладеного представник відповідача просив залишити без задоволенні подану апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Третя особа у справі ОСОБА_3 при апеляційному розгляді справи також просив задовольнити подану позивачкою апеляційну скаргу.

Представник відповідача у справі ОСОБА_2 , адвокат Бєгунова О.О. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому звернула увагу суду апеляційної інстанції, що відповідач у справі не визнав заявлені позивачкою вимоги, та посилався на те, що ним на утримання сина та задоволення його потребою для навчання сплачувалися та продовжують сплачуватися аліменти, а тому намагання позивачки додатково стягнути кошти на придбання комп`ютерної техніки та витрат понесених нею на оплату навчання є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, третьої особи та представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 19 березня 2003 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва (актовий запис № 340), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2012 року у справі № 2-1326/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року у справі № 2-2017/2012 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25 % від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

12 вересня 2015 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 , після укладання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Постановою головного державного виконавця Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 липня 2025 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2017, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у зв`язку з досягненням дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у справі № 756/2988/25 стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 04 березня 2025 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Згідно довідки комп`ютерної академії IT STEP від 05.06.2025, ОСОБА_3 навчався за напрямом «Професійна комп`ютерна освіта» відповідно до договору № 051022064 від 19 вересня 2020 року, з терміном навчання 19.12.2020-16.06.2021. За весь період навчання було внесено оплат на загальну суму 16020,00 грн.

В період з 01.09.2022 по 30.06.2024 ОСОБА_3 навчався в Оптико-механічному коледжі Київського національного університету імені Тараса Шевченка. За період навчання внесено оплат на суму 28000,00 грн.

Позивачкою для навчання сина було придбано: комп`ютер вартістю 42144,00 грн, монітор вартістю 7799,00 грн; пристрій безперебійного живлення вартістю 5404,00 грн, макбук вартістю 75296,00 грн; навушники вартістю 8757,00 грн; айпад з стилусом вартістю 35237,00 грн.

16.08.2024 між Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» в особі декана факультету прикладної математики Дички І.А. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання платної освітньої послуги № 41/24-Д, предметом якого є фінансові зобов`язання замовника щодо освітньої послуги, що надається здобувачу ОСОБА_3 університетом. З вказаного договору вбачається, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 175600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що додаткові витрати на сина зумовлені його навчанням у ТОВ «Комп`ютерна академія. Шаг», Оптико-механічному коледжі КНУ ім. Тараса Шевченка та Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на контрактній формі навчання, а також придбанням техніки для навчання, що полягають у понесених позивачем витратах на загальну суму 262 996,00 грн (99367,00 грн - витрати до досягнення дитиною повноліття; 163629,00 грн - витрати після досягнення повноліття).

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог послався на те, що витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можуть в силі положень визначених ст. 185 СК України. вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Такі висновки суд першої інстанції зробив із посиланням на правові позиції, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 569/6838/15-ц; постанові від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18.

Тому суд вказані витрати не відніс до додаткових витрат на дитину.

Крім того, обґрунтовуючи свої висновки в частині відмови у стягненні понесених позивачкою витрат на придбання комп`ютерної техніки після досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як на момент звернення позивача з вказаним позовом, так і на момент вступу до вищого навчального закладу, досяг повноліття, при цьому стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину діючим законодавством взагалі не передбачено.

Щодо витрат на навчання дитини у ТОВ «Комп`ютерна академія. Шаг» та Оптико-механічному коледжі КНУ ім. Тараса Шевченка суд першої інстанції зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Разом з тим, позивачем не доведено мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з відповідачем.

Позивачем для навчання сина було придбано наступну техніку: комп`ютер вартістю 42144,00 грн, монітор вартістю 7799,00 грн; пристрій безперебійного живлення вартістю 5404,00 грн; макбук вартістю 75296,00 грн; навушники вартістю 8757,00 грн; айпад з стилусом вартістю 35237,00 грн.

Суд зауважив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгодженні питання щодо необхідності придбання та вартості придбаної техніки.

Також, позивачем не доведено, що такі витрати не покривалися за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

У справі що переглядається суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку що 19 березня 2003 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2012 року у справі № 2-1326/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, р рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року у справі № 2-2017/2012 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25 % від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у справі № 756/2988/25 стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 04 березня 2025 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги погоджується із висновками суду першої інстанції в частині того витрати позивачки у розмірі 16020 грн на оплату навчання спільного сина сторін у комп`ютерній академії IT STEP за напрямом «Професійна комп`ютерна освіта» відповідно до договору № 051022064 від 19 вересня 2020 року, з терміном навчання 19.12.2020-16.06.2021 а також навчання сина у період з 01.09.2022 по 30.06.2024 в Оптико-механічному коледжі Київського національного університету імені Тараса Шевченка та понесення позивачкою на вказане навчання витрат на суму 28000 грн. не може вважатися додатковими витратами передбаченими частиною першою статті 185 СК України, що повністю узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 569/6838/15-ц; постанові від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18.

Обґрунтованими на думку колегії судді є висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо стягнення із відповідача на користь позивачки витрат понесених нею на придбання комп`ютерної техніки: комп`ютер вартістю 42144,00 грн, монітор вартістю 7799,00 грн; пристрій безперебійного живлення вартістю 5404,00 грн, макбук вартістю 75296,00 грн; навушники вартістю 8757,00 грн; айпад з стилусом вартістю 35237,00 грн. як в період не повноліття сина сторін так і після досягнення дитиною повноліття, оскільки позивачем не подавалися до суду докази щодо погодження таких витрат із відповідачем так і частині того що позивачкою не надано доказів, що такі витрати не були можливо здійснити за аліменти які сплачувалися відповідачем за рішенням суду на користь позивачки.

Крім того обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як на момент звернення позивача з вказаним позовом, так і на момент вступу до вищого навчального закладу, досяг повноліття, при цьому стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину діючим законодавством взагалі не передбачено.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києвавід 10 вересня 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 січня 2026 року .

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв