УХВАЛА

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 752/20518/23

провадження № 61-558ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури Рябенка Максима в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» Соколянський Дмитро Вікторович, Національний природний парк «Голосіївський», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора та державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності та знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом

до ОСОБА_1 , треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» Соколянський Д. В., Національний природний парк «Голосіївський», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора та державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності та знесення самочинного будівництва.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня

2025 року, позов задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» Соколянського Д. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31 серпня 2017 року, індексний номер 62692105.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - садовий будинок загальною площею 18.4 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000, номер запису про право власності 22105890.

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва - садовий будинок загальною площею 18, 4 кв.м по АДРЕСА_1 , звільнити земельну ділянку від тимчасових споруд на ній, в тому числі демонтувати паркан навколо земельної ділянки.

Вирішено питання стягнення судового збору.

У січні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 січня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує сплату судового збору.

Заявник направив матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, однак вимоги вищезгаданої ухвали Верховного Суду виконано частково - сплачено судовий збір за немайнові вимоги, але не обґрунтовано вартості нерухомого майна, щодо якого було заявлено майнову вимогу про припинення права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача знести об`єкт самочинного будівництва.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Отже, набуття та/або припинення майнового права на майно (річ) є майновою вимогою, яка підлягає грошовій оцінці.

Тому, щодо позовної вимоги майнового характеру про припинення права власності, судовий збір має розраховуватися з вартості спірного нерухомого майна (частина перша статті 176 ЦПК України).

Ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до суду із вимогою майнового характеру, заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів.

Матеріали, подані на усунення недоліків, дійсно містять копію квитанції про сплату судового збору на суму 10 736 грн, однак за відсутності обґрунтування вартості спірної земельної ділянки суд позбавлений можливості обрахувати, яка сума судового збору підлягала сплаті за подання касаційної скарги у частині оскарження задоволених судами попередніх інстанцій майнових позовних вимог заступника керівника Київської міської прокуратури.

Отже, заявнику необхідно самостійно визначити і доплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи наведене, строк для усунення недоліків необхідно продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 136, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 19 січня 2026 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець