Справа № 191/723/26
Провадження № 2-з/191/4/26
У Х В А Л А

іменем України

06 лютого 2026 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Порошина О.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Миргородського В.П. про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в особі адвоката Миргородського В.П. про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заявник в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 28 березня 2023 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 38. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сім`я фактично розпалася і в Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 191/4032/25 про розірвання шлюбу між сторонами. Під час перебування у шлюбі 07 липня 2020 року позивач з дружиною придбали автомобіль NISSAN ROGUE реєстраційний номер НОМЕР_1 2018 року випуску, який зареєстрований на ім`я дружини позивача ОСОБА_4 . На даний час позивачу стало відомо, що після розпаду сім`ї ОСОБА_4 переоформила на підставі договору дарування вказаний автомобіль на сина - ОСОБА_3 . Дата укладення договору дарування позивачу невідома, у зв`язку з чим про витребування судом вказаної інформації буде заявлено відповідне клопотання. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування транспортного засобу недійсним та скасування державної реєстрації права власності на трнаспортний засіб за відповідачем ОСОБА_5 . На даний час звертаюся до суду з заявою про забезпечення позову, якою просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та накладення заборони відчуження легкового автомобіля NISSAN ROGUE реєстраційний номер НОМЕР_1 2018 року випуску, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 . В обґрунтування вищевказаної заяви прошу врахувати, що на його думку у разі невжиття заходів забезпечення позову, існує реальна імовірність подальшої реалізації транспортного засобу іншим особам. Виходячи з наведених норм в їх сукупності, забезпечення позову має на меті гарантування виконання рішення суду як у випадку задоволення позову, так і у випадку відмови у задоволенні позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам сторони по справі до ухвалення рішення у справі. Вважає, що правочин дарування транспортного засобу вчинений відповідачами навмисно з метою позбавлення позивача права на частку у спільному майні подружжя, оскільки сім`я фактично розпалася, що є достатньою підставою вважати, що автомобіль може бути реалізований в подальшому іншим особам. На його думку вказані обставини повністю узгоджуються з вимогами ст.149 ЦПК України і надають суду всі достатні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу та іншим особам накладення заборони відчуження відповідачем та іншими особами легкового автомобіля NISSAN ROGUE реєстраційний номер НОМЕР_1 2018 року випуску, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , до набрання судовим рішенням у справі законної сили, не порушує права інших осіб, однак не надасть можливості іншим особам передчасно позбавити позивача належної йому частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Просить суд накласти арешт на легковий автомобіль марки NISSAN ROGUE, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2018 року випуску, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , до ухвалення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування транспортного засобу недійсним. Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , а також іншим особам вчиняти буд-які дії щодо відчуження автомобіля марки NISSAN ROGUE, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , 2018 року випуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя дійшла висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням в цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання заявника на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити і унеможливити виконання рішення суду не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зі змісту ст. 149 та 151 ЦПК України вбачається, що до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору, що виник між сторонами, є рухоме майно, яке позивач вважає набуте за час шлюбу, при цьому зазначає, що шлюб з ОСОБА_4 було укладено 28.03.2023 року, а придбання автомобілю відбулося, як він зазначає у шлюбі 07.07.2020 року, тобто за довго до укладення шлюбу.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд ураховує, що заявник належним чином не обґрунтував свого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав, за захистом яких він звернувся до суду. У заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду у разі задоволення позову, крім того у зв`язку із відсутністю відомостей щодо вартості вказаного транспортного засобу, суд не має можливості визначити співмірність виду забезпечення позову із заявленими вимогами.

В заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які б давали підстави вважати, що рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, може бути не виконане з боку відповідача.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів наданих заявником щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі адвоката Миргородського В.П. про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. О. Порошина