УХВАЛА

05лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 757/6265/22

провадження №14-152зц25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

cуддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,

перевірила касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косарєвої-Соловей Тетяни Вячеславівни, ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ностальгія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Вавилон», Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), ОСОБА_3 , про визнання незаконними нотаріальних дій та нотаріальних актів приватного нотаріуса,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі -Київський МНО) Косарєвої-Соловей Т. В., ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ностальгія» (далі - ТОВ «ТРК «Ностальгія»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Вавилон» (далі - ТОВ «ВД «Вавилон»), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), ОСОБА_3 та, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила:

- визнати неправомірними дії та бездіяльність приватного нотаріуса Київського МНО Косарєвої-Соловей Т. В., що призвели до втрати спадкової маси при веденні спадкової справи № 5/2018 за 2018 рік та неправомірної видачі свідоцтв про право власності від 27 березня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати недійсними та скасувати видані 27 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського МНО Косарєвою-Соловей Т. В. на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва, а саме:

1) свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі, розміром 100 % у статутному капіталі ТОВ «ТРК «Ностальгія», спадкова справа № 5/2018 за 2018 рік, зареєстрованого в реєстрі за № 807;

2) свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі, розміром 90 % у статутному капіталі ТОВ «ВД «Вавилон», спадкова справа № 5/2018 за 2018 рік, зареєстрованого в реєстрі за № 809;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку від частки розміром 100 % (номінальна вартість 1 000 000,00 грн) у статутному капіталі ТОВ «ТРК «Ностальгія» у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку від частки розміром 90 % (номінальна вартість 14 850,00 грн) у статутному капіталі ТОВ «ВД «Вавилон» у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням від 27 червня 2023 року Печерський районний суд міста Києва у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Постановою від 08 травня 2024 року Київський апеляційний суд скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року змінив, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що у ОСОБА_1 немає правових підстав для спростування презумпції спільності майна подружжя.

Решту рішення місцевого суду залишив без змін.

Постановою від 24 жовтня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного розгляду, та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року без змін.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27червня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2025 року.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті касаційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду.

За відсутності юридичної підстави для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , у її прийнятті слід відмовити та повернути скаржниці.

Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки її право на касаційний перегляд справи реалізовано раніше.

За усталеною практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Між тим, «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

За практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2025 року фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави.

Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судувід 24 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косарєвої-Соловей Тетяни Вячеславівни, ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ностальгія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Вавилон», Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), ОСОБА_3 , про визнання незаконними нотаріальних дій та нотаріальних актів приватного нотаріуса.

Зазначену скаргу та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді О. О. Банасько С. І. Кравченко

О. В. Білоконь О. В. Кривенда

О. Л. Булейко М. В. Мазур

І. А. Воробйова К. М. Пільков

О. А. Губська С. О. Погрібний

А. А. Ємець Н. С. Стефанів

Л. Ю. Кишакевич Т. Г. Стрелець

В. В. Король І. В. Ткач

В. Ю. Уркевич