Провадження № 22-ц/802/91/26 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, та в частині кваліфікації дій засудженого і обраної йому міри покарання змінено постановою Верховного Суду від 09 січня 2025 року, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.2, 3, 4 ст.185 КК України.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вказував, що 01 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу магазину «Сільпо», який розташований на вул. Київський Майдан, 11 у м. Луцьку Волинської області, шляхом пошкодження дверного замка, проник у салон його автомобіля марки «Renault» та таємно викрав майно на загальну суму 1500 грн, чим завдав йому матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 1500 грн за завдану матеріальну шкоду та 5000 грн за заподіяну моральну шкоду.

Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , вважаючи заочне рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам та як наслідок прийняте судом з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивна тим, що суд, визначаючи розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, не у повній мірі врахував обсяг душевних страждань, яких зазнав його довіритель у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_2 була встановлена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року, а тому позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції визнав доведеною наявність моральної шкоди, спричиненої позивачу, так як він зазнав душевних страждань у зв`язку із завданими йому матеріальними збитками. Однак вважав, що розмір моральної шкоди спричиненої діями відповідача, визначений позивачем у розмірі 5000 грн., є завищеним та не підтверджений належними доказами, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 3000 грн., що відповідає принципу розумності і справедливості.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 року та змінено постановою Верховного Суду від 09 січня 2025 року у кримінальній справі №161/8760/22, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Вироком суду встановлено, що біля о 22 год. 00 хв. 01 лютого 2022 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи поблизу магазину «Сільпо» за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Київський Майдан, 11, шляхом пошкодження замка, проник в салон автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , звідки таємно викрав: бензонасос вартістю 300 грн, рівень будівельний довжиною 1,5 м вартістю 150 грн, металевий ніж вартістю 50 грн. Після цього, ОСОБА_2 , шляхом відчинення незамкненого капоту вказаного автомобіля, таємно викрав акумуляторну батарею вартістю 1000 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_1 майнову шкоду на загальну суму 1500 грн.

Цивільний позов ОСОБА_1 у кримінальній справі не пред`являв.

Відповідно до положень частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 ЦК України).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права та практики Верховного Суду дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд першої інстанції врахувавши, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було завдано моральні страждання, а також врахувавши глибину та тривалість душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок втрати належного йому майна на суму 1500 грн, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на користь останнього 3000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді