ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/421/26 Справа № 185/2692/25 Суддя у 1-й інстанції - Бабій С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
УХВАЛА

про зупинення провадження

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Гладкої М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання та 3 % річних, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання та 3 % річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9272 гривні 44 копійки. В решті позову відмовлено .

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2025 року було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

03 лютого 2026 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив зупинити провадження у справі №185/2692/25, оскільки відповідач є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 132 від 02.02.2026 року, посвідченням УБД.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а провадження у справі зупиненню, з наступних підстав.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в справі № 754/947/22 (постанова від 12 листопада 2025 року).

Далі Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

«79. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

80. Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

81. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

82. Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.»

Також, Велика Палата Верховного Суду вказала, що за нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду вказала, коли є прохання військовослужбовця, який є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, продовжити розгляд справи, незважаючи на його військову службу, суд має врахувати як достатню підставу не зупиняти провадження у справі, що має правове значення винятково для суду певної судової інстанції, в якій було здійснене це волевиявлення.

У пункті 117 постанови, Велика Палата Верховного Суду резюмувала, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

А отже, за наявності клопотання сторони відповідача, який є військовослужбовцем, про зупинення провадження в справі на час його перебування у складі Збройних Сил України, письмових доказів на підтвердження вказаної обставини, які відповідно до наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду є належними та достатніми, обов`язку суду, якому подане вказане клопотання зупинити провадження в справі, а не права, апеляційний суд вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі, що переглядається.

Керуючись статтями 251, 253, 260 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі задовольнити.

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання та 3 % річних зупинити до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.

Судді: