У х в а л а

про залишення без руху

"05" лютого 2026 р.Суддя франківського районного суду м.Львова Ванівський Ю.М. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя зазначає наступне.

До позовної заяви додано квитанцію про сплату позивачкою ОСОБА_1 судового збору від 11.01.2026 на суму 1331 грн. 20 коп.

Представник позивачки, адвокат Мазченко О.О. просить суд відстрочити сплату частини судового збору позивачу з урахуванням неможливості на день подання позовної заяви до суду визначення точної ціни позову, оскільки у позивачки відсутні правовстановлюючі документи та технічний паспорт на квартиру, які перебувають у відповідача.

За приписами п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справ.

Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 по справі № 570/4795/20 зазначив, що згідно п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається вартістю майна.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його ринкової вартості на час розгляду справи, під якою розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в певному населеному пункті чи місцевості. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 127/6582/16-ц.

Щодо визначення ринкової вартості нерухомого майна, суд звертає увагу позивача на те, що дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Пунктами 3, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 «Про затвердження Національного стандарту N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі Постанова КМУ №1440) визначенні поняття дійсної та ринкової вартості, принципу попиту та пропонування при оцінці майна. Так, дійсна вартість майна визначена лише для цілей страхування та характеризується, як вартість відтворення (вартість заміщення) або ринкова вартість майна, визначені відповідно до умов договору страхування; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Принцип попиту та пропонування відображає співвідношення пропонування та попиту на подібне майно. Відповідно до цього принципу під час проведення оцінки враховуються ринкові коливання цін на подібне майно та інші фактори, що можуть призвести до змін у співвідношенні пропонування та попиту на подібне майно.

У відповідності до п. 38 Постанови КМУ №1440, для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Однак, позивачем в позовній заяві не вказано ціну позову, крім того, не долучено жодних доказів щодо актуальної (дійсної) вартості спірного нерухомого майна, що підлягає поділу, станом на день звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, відстрочити сплату судового збору суд може за наявності даних про такий майновий стан заявника, який би унеможливлював сплату ним судового збору, що узгоджується із позицією Верховного Суду від 02.08.2019 у справі № 761/12145/17.

У наведеній нормі закону відсутня як підстава для відстрочення сплати судового збору, така підстава як неможливість визначення ринкової вартості спірного майна. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши повідомлені обставини та надані докази, суд вважає, що наведені позивачем у клопотанні обставини не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

Позивач повинен визначитися з ціною позову, оскільки відомості про ціну позову є обов`язковою складовою позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2026 року становить 3328 грн. 00 коп.

Згідно з п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно визначити ціну позову, яка повинна дорівнювати дійсній ринковій вартості спірного майна станом на день подання позовної заяви до суду, з наданням до суду відповідних доказів на підтвердження визначеної вартості майна, а також доплатити судовий збір.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, якщо позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст.175,177 ЦПК України та/або не сплачено судовий збір, вона підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

постановив:

у задоволені клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Мазченко Оксана Олексіївни про відстрочення сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня отримання ним ухвали, для усунення недоліків позовної заяви вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Попередити позивача, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали позовна заява підлягає поверненню.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ванівський Ю.М.