ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1029/26 Справа № 205/3677/25 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №203/3677/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Енерджі Груп Україна» про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Остапенко Н.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Сан Енерджі Груп Україна» про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначає, що у період з 21 вересня 2020 року по 21 жовтня 2020 року вона працювала в ТОВ «Сан Енерджі Груп Україна» на посаді помічника керівника.

Наказом №3 від 21 жовтня 2020 року звільнена з займаної посади. У вказаний період відповідач був зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ) за позивача. Однак відповідач не сплатив ЄСВ за позивача в розмірі 1 100 грн. Також відповідачем, як податковим агентом позивача, не сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 900 грн., військовий збір у розмірі 75 грн.

У зв`язку з чим просить поновити її на посаді помічника керівника з дати винесення рішення по справі, зобов`язати відповідача сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21 вересня 2020 року по 21 жовтня 2020 року в розмірі 1 037,50 грн., нарахований на заробітну плату ОСОБА_1 , яка складає 2 500 грн. до бюджету помісячно: за вересень 2020 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 275 грн., податок на доходи фізичних осіб у розмірі 225 грн., військовий збір у розмірі 18,75 грн.; за жовтень єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 275 грн., податок на доходи фізичних осіб у розмірі 225 грн., військовий збір у розмірі 18,75 грн., вказані суми перерахувати на реквізити, вказані в позові, а також зобов`язати відповідача оформити форму 1-ДФ на ім`я найманого працівника з метою офіційного звільнення ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Сан Енерджі Груп Україна» про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що головуючий суддя у першій інстанції Остапенко Н.Г. неправильно зрозуміла зміст відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, про джерела суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 19 грудня 2021 року.

Зазначає, що сума нарахованого позивачу у 4 кварталі 2020 року доходу становить 5000 грн., сума нарахованого податку 900 грн., сплачено 0 грн. Сума військового збору не нарахована і не сплачена.

Вважає, що відповідач не сплатив податки за позивача, що свідчить про те, що трудовий стаж за період з 21 вересня 2020 року по 21 жовтня 2020 року позивачу не зараховано і у зв`язку з цим, остання не може працевлаштуватись на нову роботу.

Просить дію заочного рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року призупинити, та поновити її на посаді помічника керівника з дати винесення рішення по справі, зобов`язати відповідача сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21 вересня 2020 року по 21 жовтня 2020 року в розмірі 1 037,50 грн., нарахований на заробітну плату ОСОБА_1 , яка складає 2 500 грн. до бюджету помісячно: за вересень 2020 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 275 грн., податок на доходи фізичних осіб у розмірі 225 грн., військовий збір у розмірі 18,75 грн.; за жовтень єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 275 грн., податок на доходи фізичних осіб у розмірі 225 грн., військовий збір у розмірі 18,75 грн., вказані суми перерахувати на вказані реквізити.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце озгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 відповідно до наказу №21 від 21 вересня 2020 року прийнято на роботу до ТОВ «Сан Енерджі Груп Україна» на посаду помічника директора.

21 жовтня 2020 року, згідно з наказом №3 від 21 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за угодою сторін за статтею 36 КЗпП України.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 станом на 19 грудня 2024 року, сума нарахованого ТОВ «Сан Енерджі Груп Україна» позивачу в 4 кварталі 2020 року доходу становить 5 000 грн., сума нарахованого податку 900 грн., сплаченого 0 грн., сума військового збору не нарахована і не сплачена.

Відповідно до даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме індивідуальних відомостей про застраховану особу, ОСОБА_1 у листопаді та грудні 2020 року ТОВ «Сан Енерджі Груп Україна» сплачено за позивача страхові внески за два місяця по 1 250 грн. за кожний місяць.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення відбулося за згодою позивача та відповідача, а в позові жодним чином не обґрунтовано незаконність звільнення, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимоги про поновлення позивача на посаді.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог, суд першої інстанції виходив із не обґрунтованості і не доведеності цих вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін (див. постанови Верховного Суду від 31 серпня 2020 року по справі № 359/5905/18 (провадження №61-22851св19), від 22 грудня 2020 року у справі №183/7159/18 (провадження №61-9167св20) та постанову Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1269цс16).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі №759/11508/16-ц (провадження №61-14807св18) та у постанові від 27 травня 2020 року у справі №404/6236/19 (провадження №61-21869св19).

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача було звільнено з посади помічника керівника ТОВ «Сан Енерджі Груп Україна» за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Жодних доказів про примус позивача (існування тиску) до написання ним заяви про звільнення матеріали справи не містять.

Враховуючи, що звільнення відбулося за взаємною згодою позивача та відповідача, в позові жодним чином не обґрунтовано і в суді не доведено незаконності звільнення, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимоги про поновлення позивача на посаді.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи з наданих позивачем даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідачем було сплачено єдиний внесок за два місяці у листопаді та грудні 2020 року. При цьому позивач відповідно до трудової книжки перебувала в трудових відносинах з відповідачем у вересні та жовтні 2020 року. Отже, відповідачем сплачено єдиний внесок за ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів неправомірності дій відповідача при її звільнені, та яким чином відповідачем порушено її трудові права несвоєчасною сплатою податків і військового збору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи позивача, що головуючий суддя у першій інстанції неправильно зрозумів та не надав оцінку всім доводам та запереченням позивача, спростовуються матеріалами справи, зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції і не тягнуть його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування заочне рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року у цивільній справі №203/3677/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Енерджі Груп Україна» про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 14.01.2026

Головуючий суддя О.В. Агєєв