ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12704/20

Провадження № 22-ц/820/57/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

ОСОБА_1 зазначила, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №02523 від 28 грудня 1994 року вона є власницею земельної ділянки площею 0,0525 га, розташованої на території Садівничого товариства «Тепловик» і призначеної для ведення садівництва. Внаслідок укладення 5 березня 2018 року з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу ОСОБА_2 стала власницею суміжної земельної ділянки площею 0,0525 га з кадастровим номером :35:001:0464. Наприкінці березня 2018 року ОСОБА_2 самочинно винесла точки своєї ділянки в натурі, захопила частину земельної ділянки позивачки, (довжина смуги 17,5 метрів, ширина смуги 1,78 метрів і 3 метри з різних сторін), здійснила культивацію межі та встановила огорожу з металевої сітки по лінії захвату. Водночас ОСОБА_2 зрубала одне плодове дерево, знищила декілька фруктових саджанців та обрубала гілки двох плодових дерев на межі. Такі дії ОСОБА_2 створюють позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю ділянкою. В результаті протиправних дій ОСОБА_2 позивачці завдано моральну шкоду. Вона зазнала душевних хвилювань і страждань, психологічної напруги та тривожності, моральних принижень і образ, вживала додаткових зусиль для захисту порушеного права. Розмір завданої їй моральної шкоди склав 50 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить їй на правів приватної власності, шляхом демонтажу огорожі, самовільно встановленої на її земельній ділянці, та привести земельну ділянку у попередній стан за власний рахунок;

усунути перешкоди у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, що належить їй на праві приватної власності, шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :35:001:0464 як такої, що не відповідає принципу достовірності;

стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2025 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами порушення свого права у спірних правовідносинах, а тому її позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 самовільно захопила частину земельної ділянки позивачки та встановила огорожу з металевої сітки по лінії захвату, внаслідок чого фактичне землекористування сторін не відповідає правовстановлюючим документам. У зв`язку з протиправним заволодінням ОСОБА_2 чужою земельною ділянкою порушено право ОСОБА_1 на мирне володіння майном і завдано їй моральної шкоди. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №02523 від 28 грудня 1994 року ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,0525 га, розташованої на території Садівничого товариства «Тепловик» і призначеної для ведення садівництва.

За договором купівлі-продажу від 5 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Л.С. (зареєстровано в реєстрі за №135), ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,0525 га (кадастровий номер :35:001:0464), що розташована на території Садівничого товариства «Тепловик» і призначена для індивідуального садівництва.

Належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки є суміжними.

Згідно з висновком експертів за результатами судової комісійної земельно-технічної експертизи від 21 грудня 2024 року №6329/24-47/12877/24-41:

фактична площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , становить 0,0483 га (483 кв.м), що на 0,0042 га (42 кв.м) менше від площі 0,0525 га (525 кв.м), яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ №02523 від 28 грудня 1994 року;

фактична площа земельної ділянки з кадастровим номером :35:001:0464, яка належить ОСОБА_2 , становить 0,0534 га (534 кв.м), що на 0,0009 га (9 кв.м) більше від площі 0,0525 га (525 кв.м), яка зазначена в Державному земельному кадастрі;

за результатами співставлення фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер :35:001:0464) з межами земельних ділянок згідно даних Державного земельного кадастру в одній площині встановлено, що існує невідповідність фактичної північної межі від точки 1 до точки 7 (межа земельних ділянок сторін) на 0,48 кв.м у бік зменшення;

оскільки в матеріалах справи та в Державному земельному кадастрі відсутні будь-які дані про координати земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №02523 від 28 грудня 1994 року, встановити чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером :35:001:0464, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №135 від 5 березня 2018 року, на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №02523 від 28 грудня 1994 року, не вбачається за можливе.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено статтею 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.

Негаторний позов це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпоряджання майном.

Перешкодою у здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав. Порушення права володіння має місце тоді, коди власник позбавляється можливості тримати річ у себе та утримувати її. Порушення права користування має місце тоді, коли власник позбавляється можливості отримувати корисні (споживні) властивості речі. Порушення права розпорядження має місце тоді, коли власник позбавляється можливості визначати юридичну та фактичну долю майна.

Власники земельних ділянок вправі розраховувати на дотримання власниками сусідніх земельних ділянок правил добросусідства, а у разі порушення цих правил вимагати усунення порушень своїх прав.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести порушення своїх прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зібрані докази, зокрема: висновок експертів за результатами судової комісійної земельно-технічної експертизи від 21 грудня 2024 року №6329/24-47/12877/24-41, правовстановлюючі документи на земельні ділянки сторін, світлини земельних ділянок, довідка Товариства з обмеженою відповідальністю експертно-консалтингової фірми «Власна справа» №06-05/2018 від 31 травня 2018 року щодо накладення земельних ділянок сторін, відповіді на звернення ОСОБА_1 , - достовірно не вказують на те, що ОСОБА_2 незаконно захопила частину належної позивачці земельної ділянки та звела на ній огорожу, внаслідок чого ОСОБА_1 позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися цієї ділянкою.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами порушення свого права у спірних правовідносинах

Доводи ОСОБА_1 про порушення її речових прав на земельну ділянку з боку ОСОБА_2 не відповідають фактичним обставинам справи.

Відтак висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати огорожу та звільнити ділянку і скасування державної реєстрації належної їй земельної ділянки є правильним.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі, внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок порушення її майнових прав, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У справі відсутні належні та допустимі докази того, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачці завдано моральну шкоду.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не довела склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності ОСОБА_2 перед нею за завдані збитки.

Отже висновок суду про необґрунтованість позову ОСОБА_1 в цілому є правильним.

Посилання ОСОБА_1 на доведеність своїх позовних вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Процесуальні дії суду не призвели до неправильності ухваленого ним рішення.

Суд з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Апеляційний суд не знаходить підстав для постановлення окремої ухвали за наслідками розгляду справи відповідно до статті 262 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Чевилюк З.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47