ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/113/26 Справа № 172/1087/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року у складі судді Битяка І.Г. у цивільній справі № 172/1087/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року ТОВ "Бізнес Позика" звернулося до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останньої заборгованості за кредитом на загальну суму 51 721,82 грн, з урахуванням вже сплачених коштів у розмірі 25 576,02 грн, що виникла станом на червень 2024 року, з яких: 19 947,14 грн - прострочені платежі по тілу кредиту, 31 774,68 грн - прострочені відсотки за користування кредитом, обґрунтовуючи це тим, що 28 липня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладений договір № 323063-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Укладення договору підтверджується пропозицією (офертою) позивача та прийняттям (акцептом) відповідача, а також підписом відповідача одноразовим ідентифікатором G-5073, надісланим на номер телефону НОМЕР_1 , який відповідачем був введений у заяві на отримання кредиту. Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 20 000 грн на умовах строковості, поворотності та платності. Згідно з умовами договору сплата процентів за користування кредитом є фіксованою і становить 0,867325 % в день. Комісія за надання кредиту 1500 грн. Крім цього, 30 липня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 до договору № 323063-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписана у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якої кредитор надав позичальнику додатково кредит в сумі 10 000 грн. Відповідач умови договору не виконала, що стало підставою для захисту майнових прав позивача по суду.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту № 323063-КС-001 від 28 липня 2021 року в сумі 25 931 грн, що складається із: 19 947,14 грн - прострочені платежі по тілу кредиту; 5984 грн - прострочені платежі по процентах.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.82-85).

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості, оскільки кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством й фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому суд першої інстанції вважав частково доведеним, що підлягає стягненню заборгованість за простроченими платежами за тілом кредиту у розмірі 19 947,14 грн та прострочена заборгованість по процентах у розмірі 5 984 грн, оскільки інша частина процентів суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника.

Не погодившись із заочним рішення суду першої інстанції, ТОВ "Бізнес позика" у березні 2025 року звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в частині залишених без задоволення вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Скаржник вказує, що розмір нарахованих процентів за користування кредитом повністю відповідає умовам кредитного договору, відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Окрім того, вказує, що залишаючи без задоволення заявлені вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не лише користувався кредитними коштами, а й визнав укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, у зв`язку із чим суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення без задоволення вимог в цій частині (а.с.89-94).

Відповідач ОСОБА_1 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК Укарїни, не скористалася та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду скарги по суті.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення вимог про стягнення заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому, відповідно й апеляційним судом не переглядається.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати в оскаржуваній частині з ухваленням нового в цій частині із задоволенням позовних вимог, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту № 323063-КС-001. Договір був укладений в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика", через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/.

Відповідно до умов договору позичальнику було надано кредит на таких умовах: сума та валюта кредиту - 20 000 грн, процентна ставка: в день 0,867325 %, фіксована. Строк кредиту 24 тижні, термін дії договору до 12 січня 2022 року.

Крім цього, 30 липня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 до договору № 323063-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписана у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого кредитор надав позичальнику додатково кредит в сумі 10 000 грн.

Загальна сума отриманого кредиту становить 30 000 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3954,17 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 65855,18 грн.

У добровільному порядку відповідачка погасила суму боргу в розмірі 25576,02 грн.

З розрахунку, наданого позивачем на підтвердження заявлених вимог вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом станом на 09 червня 2024 року в сумі 51721,82 грн, що складається з: 19947,14 грн - прострочені платежі по тілу кредиту; 31774,68 грн - прострочені платежі по процентах.

Задовольняючи позов частково, суд вважав доведеним, що кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством й фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, що є підставою для стягненню заборгованості за простроченими платежами за тілом кредиту у розмірі 19 947,14 грн. Однак суд першої інстанції, застосувавши ч.3 ст. 509, ч.1,2 ст. 627 ЦК України, посилаючись на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України та положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року за №39/247 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", також вважав, що прострочена заборгованість по процентах у загальному розмірі 31 774,68 грн суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, а тому такий розмір заборгованості про простроченим процентам належить зменшити до 5 984 грн, виходячи з розміру облікової ставки НБУ.

Колегія суддів з такими встановленими обставинами в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції та висновками суду першої інстанції в цій частині не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що 28 липня 2021 року між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 укладений в електронній формі договір про надання кредиту № 323063-КС-001, що відповідає порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес позика".

Відповідно до пункту 2.1. договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 20 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених зазначеним договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів.

ТОВ "Бізнес позика" виконало зобов`язання за договором № 323063-КС-001 від 28 липня 2021 року про надання кредиту, перерахувавши 28 липня 2021 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , який відкритий у АТ КБ "Приватбанк", грошові кошти в розмірі 20000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №30236 (а.с.32 зворот).

За умовами додаткової угоди від 30 липня 2021 року до договору №323063-КС-001 про надання кредиту від 28 липня 2021 року, позивачем було надано позичальнику ОСОБА_1 додатково 10 000 грн, де загальна сума кредиту склала 30 000 грн (а.с.24), з визначеним Графіком платежів.

ТОВ "Бізнес позика" виконало зобов`язання за додаткової угоди від 30 липня 2021 року до договору №323063-КС-001 про надання кредиту від 28 липня 2021 року, перерахувавши 30 липня 2021 року в електронній системі ТАС РАУ на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , грошові кошти в розмірі 10 000 грн, що підтверджується квитанцією №429097338 (а.с.33).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом червень 2024 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 51 721,82 грн, з урахуванням вже сплачених коштів у розмірі 25 576,02 грн, з яких: 19 947,14 грн - прострочені платежі по тілу кредиту, 31 774,68 грн - прострочені відсотки за користування кредитом.

За умовами договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86732500 % за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 3617,04 %.

Відповідно до пункту 1 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

Згідно з п.3 договору порядок та розмір платежу визначений Графіком платежів, що погоджено сторонами (а.с.16,17).

Разом з цим додатково угодою від 30 липня 2021 року до вищенаведеного договору встановлено збільшення кредиту на 10 000 грн та п.2.1 додаткової угоди повернення кредиту встановлено у строки та на умовах укладеного договору.

Згідно з п.4 додаткової угоди орієнтована реальна річна процентна ставка становить 3954,17 процентів, враховуючи, що до Графіку платежів внесена несплачена позичальником комісія та несплачені проценти, що збільшує суму кредиту (а.с.24,25).

Такі умови додаткової угоди також наведені у Пропозиції укласти додаткову угоду від 30 липня 2021 року, що підписано сторонами договору, та Прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) щодо укладення додаткової угоди до договору, підписаного того ж дня.

Колегія суддів, погоджуючись з доводами скаржника в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції, наголошує, що саме узгодження між сторонами усіх істотних умов договору, що складається з оферти та акцепту, підписаних сторонами цього договору, і є, в розумінні ст. 203,638 ЦК України, кредитним договором, який належить до обов`язкового виконання усіма його сторонами.

Як судом першої інстанції, так і колегією суддів встановлено, що позивач зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула належні до сплати грошові суми, порушуючи встановлені графіками обов`язкові платежі.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору. Отже, нарахування процентів позивачем правомірно здійснювалось відповідно до умов як основного кредитного договору від 28 липня 2021 року, так і умов додаткової угоди від 30 липня 2021 року, на, що суд першої інстанції належної уваги не звернув, як і не врахував відсутності доказів оскарження відповідачем умов договору чи розміру заборгованості, про стягнення якої просить позивач.

Зміст зобов`язання в наведеному договорі від 28 липня 2021 року, та додаткової угоди від 30 липня 2021 року, як і в паспорті споживчого кредиту, наданого позивачем до позову, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз договору, наданого товариством розрахунку, дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути, із сплатою процентів за кредитним договором в розмірі та умовах погоджених сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановивши зазначені обставини у справі, колегія суддів дійшла до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір разом із додаткової угодою до нього, за умовами яких відповідач зобов`язувався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк та у розмірі, визначеному Графіком платежів, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді процентів матеріали справи не містять.

Колегія суддів, приймаючи доводи скаржника, відзначає, що в матеріалах справи є достатньо належнмх та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру процентів за кредитним договором, наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодилася з умовами з приводу процентної ставки за кредитом, а товариством доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин були складені договір від 21 липня 2021 року, додаткова угода від 30 липня 2021 року і паспорт споживчого кредиту, та хто саме ознайомлений з викладеними в них умовами.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, неповно з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача усіх встановлених кредитним договором відсотків за користування кредитними коштами, з чого належить дійти висновку про обґрунтованість нарахування процентів за кредитним договором позивачем у загальному розмірі 31 774,68 грн, що, в свою чергу, є відмінним висновком від того, до якого дійшов суд першої інстанції.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що, в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком.

Отже, встановивши, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді процентів матеріали справи не містять. Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ "Бізнес позика", отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

За змістом частини 1,2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 цього ж закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 факту звернення до ТОВ "Бізнес позика" з метою отримання кредиту, укладання вказаного кредитного договору, фактичного отримання грошових коштів та їх використання в особистих цілях, а також обов`язку повернути кредит не оспорювала, у зв`язку з чим ці обставини відповідно до частини 1 статті 82 ЦК України не підлягають доказуванню.

Обставини, які б свідчили, що ТОВ "Бізнес позика" надав ОСОБА_1 неправдиву інформацію про розмір процентів та порядок їх сплати, приховав щоденну та реальну річну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, відсутні.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.

Колегія суддів доходить висновку, що саме такий висновок підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.

Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.

При цьому проценти за кредитним договором, згідно статті 1056-1 ЦК України, не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та помилково дійшов висновку про зменшення розміру процентів за користування кредитом на підставі пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначена норма законодавства стосується прав кредитора отримати компенсацію за порушення зобов`язань з боку споживача, а в даному випадку мова йде про відповідальність споживача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яка не є сталою величиною, так як розраховується з урахуванням тривалості наявного прострочення, яка може бути недостатньою для висновків про такий розмір коштів, що має сплатити позичальник, ОСОБА_1 , підписуючи договір, була ознайомлена з його умовами, відповідно розуміла їх зміст та розмір процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ТОВ "Бізнес Позика" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за кредитним договором у розмірі 31 774,68 грн.

Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України, колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в частині стягнутого судового збору, якщо таке стягнення відповідає задоволеній частині позову. Враховуючи, що судом першої інстанції стягнуто судовий збір з відповідача на користь позивача у повному обсязі, тому в цій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" - задовольнити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року - скасувати в частині стягнення відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з прострочених відсотків - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", , заборгованість за простроченими відсотками за договором про надання кредиту №323063-КС-001 від 28 липня 2021 року та додаткової угоди до нього від 30 липня 2021 року у розмірі 31 774,68 грн.

В іншій частині рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено "21" січня 2026 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Т.П. Красвітна

М.О.Макаров