ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/821/375/26Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Макарівська селищна рада Бучанського району Київської області, Друга черкаська державна нотаріальна контора,

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Чигрик Ірина Анатоліївна,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чигрик Ірини Анатоліївни на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2025 року (у складі судді Кондрацької Н.М.) про передачу справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Макарівська селищна рада Бучанського району Київської області, Друга черкаська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, до іншого суду,

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року представник заявника адвокат Чигрик І.А. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2025 матеріали даної цивільної справи було передано за підсудністю до Макарівського районного суду Київської області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Суд першої інстанції, врахувавши предмет розгляду заяви, її мету та підстави, встановив ,що предметом заяви є встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкоємцем до часу відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що розташоване за адресою: Київська область, Макарівський район, Вільнянська сільська рада, та належить до юрисдикції Макарівського районного суду Київської області.

Суд зазначив, що правовідносини стосуються нерухомого майна, а відтак застосуванню підлягають правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 30 ЦПК України щодо розгляду спору за місцезнаходженням майна або його основної частини.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду, представник заявника адвокат Чигрик І.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції від 08.12.2025 скасувати та передати справу для продовження розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та винесена з неправильним застосування норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було подано заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, а не позов.

Вказує, що встановлення даного факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від них залежить виникнення зміна або припинення її особистих та майнових прав. У той же час, встановлення факту не пов`язано з наступним вирішенням спору про право, оскільки у даному випадку відсутні інші спадкоємці, а тому відсутній спір про право.

Крім того, зазначає, що законодавством України не передбачено застосування виключної підсудності до заяв про встановлення факту, що має юридичне значення.

Також в апеляційній скарзі адвокат Чигрик І.А. просить визнати, що дана справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до приписів статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Правила підсудності у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 в справі № 705/4763/22 зазначено, що правова конструкція «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти в спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).»

Термін «повноважний склад суду» слід сприймати як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків: компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, визначеної ЦПК України, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, встановлений законом, є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 536/1267/18, постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.06.2024 у справі № 554/7669/21.

За змістом частини 1, 2 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки спадщина складається із земельних ділянок, які розташовані за адресою: Київська область, Макарівський район, Вільнянська сільська рада, то відповідно до вимог ст. 30 ЦПК України справа підсудна Макарівському районному суду Київської області.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може та вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням судом норм процесуального права.

За приписами ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, тому суд, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Нормами статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналіз змісту п. 1 ч. 1 ст. 31ЦПК України дає підстави для висновку, що для передачі справи за територіальною юрисдикцією суд повинен встановити обставини, які вказуються на відсутність у суду, до якого звернувся заявник, компетенції на розгляд заяви, а також наявність такої компетенції у іншого суду, до якого така заява передається судом.

Згідно з Витягом з реєстру територіальних громад від 28.11.2024 зареєстрованим місцем проживання заявниці ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

При цьому, даних про те, що місце проживання заявника зареєстроване за іншою адресою, у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.

З огляду на викладені обставини, враховуючи норми ч. 1 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів вважає, що заявник правильно звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси за захистом своїх прав, а висновок місцевого суду про те, що дана цивільна справа підлягає розгляду Макарівським районним судом Київської області не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає помилковим застосування до даних правовідносин правил виключної підсудності, зазначених у ч. 1 ст. 30 ЦПК України, згідно з якими позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходження майна або основної його частини, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження, а не із позовом в порядку позовного провадження, предметом якого є певне нерухоме майно.

Зміст ст. 30 ЦПК України вказує на те, що правила виключної підсудності стосуються позовного провадження, тобто спорів про право цивільне.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту в порядку окремого (непозовного) провадження, а питання про наявність спору про право суд не вирішував, тому правильним є застосування правил щодо визначення підсудності, передбачених вимогами ст. 316 ЦПК України.

Колегія суддів наголошує на тому, що подана до суду в порядку окремого провадження заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не є позовом у розумінні ст. 30 ЦПК України, а тому встановлені нею імперативні норми про виключну підсудність не застосовуються до справ окремого провадження.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що висновок Великої Палати Верховного Суду, на який він послався в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, стосувався виключно позовного провадження, а не заяв про встановлення юридичного факту у порядку окремого провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та помилково передав справу для розгляду до іншого суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в даному апеляційному провадженні не вирішується питання про наявність спору про право та про те, чи підлягає розгляду така заява в порядку окремого провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до Придніпровського районного суду м. Черкаси для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чигрик Ірини Анатоліївни задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2025 року у даній справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Л.І. Василенко