Провадження №2/389/789/24
Ухвала

14 січня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

з участю: позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Перемот О.Г., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Логвінова О.В.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому (з урахуванням зміни предмету позову), в порядку розподілу спільного майна подружжя просила:

- визнати за нею право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- розділити між нею та ОСОБА_2 спільне рухоме майно (речі, призначені для господарсько-побутових потреб).

Сторонами 14.01.2026 подано суду спільну письмову заяву про укладення мирової угоди, в якій просили її затвердити, провадження у справі закрити.

Відповідно до змісту мирової угоди щодо спільного набутого майна подружжя, укладеної 14.01.2026, сторони дійшли згоди з приводу наступного:

1. Відповідач ОСОБА_2 визнає обсяг перелічених в позовній заяві ОСОБА_1 невід`ємних поліпшень в будинку АДРЕСА_1 , належного на праві приватної власності ОСОБА_2 .

2. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 визнають ту обставину, що добудова і перепланування будинку АДРЕСА_1 зроблені самочинно, також ці роботи не введені в експлуатацію у встановленому законом порядку, тож визначити вартість цих робіт та співвідношення їх вартості до вартості всього будинку є неможливим.

3. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 та спільна неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та постійно проживають в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , іншого житла у власності не мають, в ситуації що склалася, єдиним прийнятним для сторін способом вирішення питання розподілу майна подружжя буде встановлення житлового та земельного сервітутів ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_3 на користування окремими кімнатами будинку АДРЕСА_1 , належного на праві приватної власності ОСОБА_2 , з державною реєстрацією іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

4. За домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може проживати як з матір`ю, у визначених їй житловим сервітутом кімнатах, так і з батьком, тож право користування окремими кімнатами будинку ОСОБА_1 не залежить від того, з ким з батьків проживатиме дитина. Житловий та земельний сервітути для ОСОБА_1 встановлюються безстроково, але до реєстрації шлюбу з третьою особою, в такому випадку сервітути припиняються.

5. Позивач ОСОБА_1 погоджується та просить суд встановити безстроковий житловий сервітут та виділити їй та неповнолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для користування житлову кімнату, позначену на плані 1-6 площею 8,3 кв.м, а кімнати, позначені на плані літ. 1-3 площею 6.0 кв.м, 1-4 площею 14.2 кв.м, 1-1 площею 12.0 кв.м., 1-2 площею 4,6 кв.м. та кухню будинку АДРЕСА_1 , належному на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Для реалізації цього житлового сервітуту визначити земельний сервітут - право проходу, проїзду на велосипеді від хвіртки до вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 .

6. Відповідач ОСОБА_2 погоджується та просить суд встановити безстроковий житловий сервітут та виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та неповнолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для користування житлову кімнату, позначену на плані 1-6 площею 8,3 кв.м, а кімнати, позначені на плані літ. 1-3 площею 6.0 кв.м, 1-4 площею 14.2 кв.м, 1-1 площею 12.0 кв.м., 1-2 площею 4,6 кв.м. та кухню будинку АДРЕСА_1 , належному на праві приватної власності ОСОБА_2 , залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Для реалізації цього житлового сервітуту просить визначити ОСОБА_1 та дитині ОСОБА_3 земельний сервітут - право проходу, проїзду на велосипеді від хвіртки до вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 .

7. Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погоджують між собою у зв`язку з таким встановленням сервітутів ділити між собою навпіл всі витрати по оплаті газу, транспортування газу, водопостачання, водовідведення, електроенергії, вивозу сміття, а також витрати по ремонту інженерних комунікацій будинку.

8. Сторони погодилися розділити спільне рухоме майно, виділивши ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність рухоме майно: полуторну кровать, духову шафу Zanussi, варочну поверхню ОСОБА_4 , посудомийну машину ОСОБА_5 , мікрохвильову піч LG , холодильник LG , пральну машинку Samsung, шафу та частину кухонних меблів - три тумби зі стільницею та шафу. Відповідачу ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку розподілу спільного рухомого майна залишити у власності прикроватні тумби та 2 шафи купе, комод, диван, софу, комп`ютерний стіл, телевізор Samsung,, кондиціонер OLMO та частину кухні - шафу та три тумби зі стільницею, підвісну скляну шафу. Сторони засвідчують право користування ОСОБА_2 духовою шафою Zanussi, варочною поверхнею Zanussi, посудомийною машиною Веко, мікрохвильовою піччю LG, холодильником LG, пральною машинкою Samsung на період дії сервітуту, витрати з ремонту цієї побутової техніки сторони нестимуть навпіл.

9. Сторони засвідчують, що після виконання мирової угоди вони не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих майнових питань та претензій щодо майна, яке є предметом цієї мирової угоди.

В судовому засіданні сторони просили затвердити укладену між ними мирову угоду.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, вивчивши подану мирову угоду та оглянувши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч.5 ст.207 ЦПК України).

Аналіз наведених процесуальних норм свідчить, що укладення мирової угоди є одним із законодавчо встановлених способів примирення сторін, який досягається шляхом подання сторонами спільної заяви із зазначенням взаємних поступок, що стосуються спірних правовідносин. Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу.

При цьому, подання сторонами заяви про досягнення примирення шляхом укладання мирової угоди не є для суду безумовною підставою для її затвердження, оскільки обов`язком суду є перевірка умов запропонованої сторонами мирової угоди на предмет її відповідності вимогам закону, її виконуваності, дотримання сторонами меж спірних правовідносин, а також щодо порушення прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти.

Суд бере до уваги, що метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої вона просить постановити судове рішення.

Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

З наявних у справі доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.08.2009, який був розірваний рішенням суду під час розгляду цієї справі в суді.

Як унормовано ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Стаття 66 СК України вказує на те, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, однак саме таким майном, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Так, предметом спору в цій справі є поділ спільного майна подружжя.

В мировій угоді сторони просили, зокрема, встановити житловий та земельний сервітут позивачці та їх спільному з відповідачем синові на користування будинком та прилеглою до нього територією, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це буде єдиним прийнятним для сторін способом вирішення питання розподілу майна подружжя.

Проте судом встановлено, що житловий будинок, розташований за вказаною вище адресою, відповідачем набутий у власність 09.04.2005, тобто до укладення шлюбу з позивачкою, що унеможливлює віднесення такого нерухомого майна до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, і, відповідно, в порядку розподілу такого майна вирішити питання щодо встановлення житлового та земельного сервітутів позивачці на користування цим будинком.

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд в межах цієї справи має встановити право та порядок користування нерухомим майном (сервітут), яке не є спільним майном подружжя, і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, що в свою чергу не відповідає вимогам ЦК України.

Суд відзначає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч.1 ст.402 ЦК України). З огляду на досягнення між сторонами домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, що випливає зі змісту мирової угоди, відсутності спору між сторонами з цього приводу, такий сервітут, зокрема, може бути встановлений на підставі цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, з послідуючою реєстрацією в органах державної реєстрації речових прав, і таке питання не потребує врегулювання судовим рішенням (ч.3 ст.405 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що умови укладеної сторонами мирової угоди суперечать закону, а тому в її затвердженні необхідно відмовити та продовжити розгляд цієї справи.

Керуючись ст.49, 207, 259-261 ЦПК України, суд,

постановив:

У затвердженні мирової угоди сторін, відмовити.

Судовий розгляд справи продовжити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 19.01.2026.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва