Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/4371/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Сарни

Суддя Сарненського районного суду Рівненської області Слободянюк Б.К., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Сарненського районного суду Рівненської області Слободянюка Б.К. у справі №572/4371/25,-

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Сарненського районного суду Рівненської області перебуває цивільна справа №572/4371/25 за позовною заявою ТОВ «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 13.01.2026 року зазначену заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ч. 5 ст. 277 ЦПК України.

28.01.2026 року до Сарненського районного суду Рівненської області поштовим зв`язком надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перехід до спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 12.02.2026р. справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10:00 год 27.02.2026р.

23.02.26 р. до Сарненського районного суду Рівненської області надійшла заява відповідача про відвід судді Слободянюка Б.К. Заява мотивована тим, що відповідачка не отримувала копій позовної заяви, в електронному кабінеті не зареєстрована, а суддя ухвалив вже два судових рішення всупереч вимогам ЦПК, які відповідачка не отримала, а побачила їх у застосунку «Дія». Окремо зазначено, що суддя «в перспективі» збирається порушити положення, зокрема ст. 6 та ст. 13 ЄКПЛ. Заявник також вбачає ознаки готування чи замаху на злочин зі сторони судді.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦПК України, яка передбачає порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу. Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно з ч.3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи, що заяву про відвід судді подано пізніше ніж за три робочі до наступного судового засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Дослідивши подану заяву, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року та є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року ЄСПЛ прийшов до висновку, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

У рішенні ЄСПЛ «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 Рішення).

Необхідно зазначити, що сумнів у незаінтересованості та неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна перетворити у безкінечний ланцюг недовіри до суду та, відповідно, зміну його складу.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Неупередженість та об`єктивність судді в кожній справі забезпечується, серед іншого, закріпленням чіткого переліку підстав для відводу від участі у справі.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням судді чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом відводів тим суддям, правова позиція яких заявника не влаштовує.

За умовами ч. 3, ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду вказаної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості чи об`єктивності при розгляді даної справи з матеріалів справи та доводів заяви позивача суддею не встановлено.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Зазначене узгоджується із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), 26.10.1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26, за яким має бути встановлений об`єктивний критерій сумніву у неупередженості судді, а саме існування певних фактів, які можуть служити підставою для сумніву в безсторонності судді, тобто позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення.

Також, слід вказати, що в судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована. Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд. Проте право на відвід не являється абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом. Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що зазначені як підстави для відводу, не є об`єктивними, в заяві викладено лише суб`єктивні припущення щодо неупередженості судді, що не підтверджуються жодними належними доказами, а отже не можуть вважатися належними та допустимими підставами для відводу у розумінні цивільного процесуального законодавства.

Крім того, посилання на те, що відповідачка не отримувала поштовим зв`язком ухвали суду та позовну заяву взагалі не можуть бути юридично значущою підставою визнання упередженості у розгляді вказаної заяви. Матеріали справи (на дату розгляду заяви про відвід) не містять підтвердження отримання відповідачем зазначеного, проте містять підтвердження їх надсилання на адресу проживання заявниці (відповідачу) ОСОБА_1 .

Заявлений відвід фактично зводиться до претензій щодо неотримання заявницею поштових повідомлень та суб`єктивних, без логічного підґрунтя, надуманих припущень заявниці щодо підготовки судді до злочину чи порушень в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, оскільки передбачені ст.ст. 36, 37 ЦПК України підстави для відводу судді відсутні, відвід головуючому судді не містить викладу обставин, підтверджених відповідними доказами, які б вказували на наявність підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, та обґрунтованих доводів про упередженість або не об`єктивність, суд дійшов висновку про безсумнівну відсутність підстав заявленого відводу, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 40 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Сарненського районного суду Рівненської області Слободянюка Б.К. у справі №572/4371/25.

В порядку ст. 33 та ч. 3 ст. 40 ЦПК України передати заяву іншому судді Сарненського районного суду Рівненської області для вирішення питання про відвід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя