КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3320/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року місто Київ

справа № 755/2388/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Галагана В.І., повний текст рішення складено 08 квітня 2024року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивач звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 190 213,89 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що на виконанні Дніпровського ВДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження НОМЕР_5 від 23 грудня 2020 року з примусового виконання судового наказу Чугуївського районного суду Харківської області №636/3073/20 від 08 грудня 2020 року про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 27 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

23 грудня 2020 року державним виконавцем Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження.

Вказувала, що згідно довідки-розрахунку заборгованості від 01 січня 2024 року, складеної державним виконавцем Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ), сума заборгованості зі сплати аліментів складає 172974,54 грн. за період з 27 серпня 2020 року по 01 січня 2024 року.

Вважає, що з моменту утворення заборгованості по сплаті аліментів у неї виникло право на стягнення з відповідача пені.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 23 грудня 2020 року по 01 січня 2024 року за судовим наказом Чугуївського районного суду Харківської області № 636/3073/20 від 08 грудня 2020 року на утримання малолітньої дитини, в розмірі 177 999,27 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 780 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києвавід 11 вересня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що в травні 2025 року відповідач дізнався про те, що в нього заблокована заробітна плата. Згодом він почав з`ясувати на підставі чого в нього були заблоковані рахунки.

Вказувала, що за весь час розгляду справи, відповідач не отримував жодних повідомлень від суду, а так само і рішення суду, оскільки з березня 2023 року відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а не за місцем реєстрації.

Зазначала, що з отриманого на адвокатський запит, звіту про здійснені відрахування та виплати від військової частини НОМЕР_1 вбачається, що з відповідача стягувались аліменти за період з березня 2021 року по серпень 2022 року. Крім того, з відповідача було стягнуто борг та борг погашено. Отже, станом на серпень 2022 року у відповідача борг по аліментам відсутній.

Посилалася на те, що в матеріалах ВП НОМЕР_5 міститься довідка про доходи з військової частини НОМЕР_2 , період стягнення аліментів з відповідача вказаний з квітня 2023 року по квітень 2024 року. При цьому, у вказаній довідці не вказано по якому виконавчому провадженні стягувались аліменти, оскільки з відповідача також стягуються аліменти за рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 квітня 2014 року по справі №666/2522/14-ц на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно.

Вказувала, що аліменти з відповідача стягувались з квітня 2023 року по квітень 2024 року, а тому наданий стороною позивача, розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини є невірним.

Вважає, що позивач мала підстави для звернення із вказаною позовною заявою, лише за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року за наявності вини відповідача у не сплаті аліментів.

Зазначала, що військовими частинами під час стягнення поточних аліментів, також стягувались і борги по сплаті аліментів, а тому вважає, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів та не приховував свої доходи.

Посилалася на те, що оскільки аліменти стягуються у примусовому порядку та відповідач має офіційний дохід, з нього відраховувались щомісячно аліменти та борги за минулі місяці не сплати аліментів. В деяких місяцях не сплачувались аліменти, оскільки відповідач переводився з однієї військової частини до іншої та відповідно він, як, військовослужбовець сам безпосередньо не розраховує та не перераховує аліменти позивачу.

13 листопада 2025 року від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судове засіданні проводилося в режимі відеоконференції.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) всудове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особи на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області від 24 лютого 2016 року, актовий запис № 51.

12 листопада 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області у справі №636/3073/20 виніс судовий наказ, за яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 27 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ЦМУЮ МЮ (м. Київ) від 23 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання судового наказу Чугуївського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року №636/3073/20.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 01 січня 2024 року, складеної державним виконавцем Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ), сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 172974,54 грн. за період з 27 серпня 2020 року по 01 січня 2024 року; за період з дня відкриття виконавчого провадження, тобто з 23 грудня 2020 року по день розрахунку, тобто по 01 січня 2024 року, заборгованість зі сплати аліментів складає 160759,92 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості від 26 лютого 2024 року, складеної державним виконавцем Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ), сума заборгованості зі сплати аліментів складає 190213,89 грн. за період з 27 серпня 2020 року по 01 лютого 2024 року; за період з дня відкриття виконавчого провадження, тобто з 23 грудня 2020 року по день розрахунку, тобто по 01 січня 2024 року, заборгованість зі сплати аліментів складає 190213,89 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 23 грудня 2020 року по 01 січня 2024 року в розмірі 177999,27 грн., суд першої інстанції враховуючи те, що розмір пені не може перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується, дійшов висновку про стягнення пені у сумі 177999,27 грн., що є сумою 100% заборгованості по аліментам.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглядав справу в спрощеному позовному. Копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви було направлено відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 56). Однак, як вбачається з трекінгу з АТ «Укрпошта» конверт з зазначеними документами повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (т.1 а.с.72), що обмежило права відповідача подати докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову.

З доказів, які подані до апеляційної скарги вбачається, що 23 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5.

01 березня 2021 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінською К.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату відповідача, який отримує дохід в Військовій частині НОМЕР_1 . У вказаній постанові зазначено, що заборгованість станом на 01 березня 2021 року складає 19183,77 грн.

Як зазначила представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції після того, як до військової частини НОМЕР_1 надійшла постанова від Дніпровського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звернення на заробітну плату, відповідач дізнався про примусове стягнення з нього аліментів.

З розрахунку заборгованості від 26 лютого 2024 року вбачається, що аліменти почали стягуватись з відповідача саме з березня 2021 року.

З отриманого на адвокатський запит звіту про здійснені відрахування та виплати від Військової частини НОМЕР_1 вбачається, що з ОСОБА_1 стягувались аліменти за постановою від 01 березня 2021 року НОМЕР_5 згідно виконавчого документу №636/3073/20 від 08 грудня 2020 року за період з березня 2021 року по серпень 2022 року. Крім того, з відповідача було стягнуто борг та борг погашено.

22 грудня 2022 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Страмко І.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату відповідача, який отримує дохід в Військовій частині НОМЕР_2 .

З довідки про доходи з Військової частини НОМЕР_2 вбачається, що аліменти з відповідача стягувалися з квітня 2023 року по квітень 2024 року. Крім того, з відповідача було стягнуто борг.

Як зазначено в апеляційній скарзі у вказаній довідці не вказано по якому виконавчому провадженні стягувались аліменти, оскільки з відповідача також стягуються аліменти за рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року по справі №666/2522/14-ц на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно. На виконання вказаного рішення суду відкрито ВП НОМЕР_6, що знаходиться у Чугуївському відділі ДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів. Не заперечувала, що в деяких місяцях не сплачувались аліменти, оскільки відповідач переводився з однієї військової частини до іншої. Вказувала, що борг по аліментам виникав, оскільки військові частини невчасно подають звіти про відрахування аліментів. Вважає, що позивач мала підстави для звернення із вказаною позовною заявою, лише за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року за наявності вини відповідача у не сплаті аліментів.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Так, частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов'язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов'язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, від 24 лютого 2025 року в справі №206/4992/21 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов'язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти.

До відповідальності не можна притягнути платника аліментів, якщо заборгованість за аліментами утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо (пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі №932/541/23 вказано, що суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів; саме на платника аліментів покладено обов'язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів; визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду.

Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов'язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов'язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов'язань.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що відповідач є військовослужбовцем та відповідно сам не розраховує та не перераховує аліменти позивачу. Останнім надано докази на підтвердження того, що з його заробітної плати перераховувалися кошти на сплату аліментів з примусового виконання судового наказу Чугуївського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року №636/3073/20 у період з березня 2021 року по серпень 2022 року та з квітня 2023 року по квітень 2024 року.

З огляду на вищенаведене, вбачається, що дійсно відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року, однак колегія суддів при вирішенні даної справи враховує характер виникнення заборгованості, те, що роботодавець відповідача здійснював як перерахування коштів на сплату аліментів, так і на погашення боргу по аліментам та те, що фактично заборгованість по аліментам виникла не з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти.

А відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості по неустойці (пені) зі сплати аліментів є не достовірним.

Беручи до уваги період, за який утворилася заборгованість по аліментам та обставини її утворення, те, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, керуючись принципом розумності у сімейних відносинах, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 20000 грн.

А відтак рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) за період з 23 грудня 2020 року по 01 січня 2024 року у розмірі 177 999,27 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 20000 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору, шляхом зменшення його суми з 1780 грн. до 1211,40 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) за період з 23 грудня 2020 року по 01 січня 2024 року у розмірі 177 999 грн. 27 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 20000 грн.

Змінити рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору, зменшивши суму з 1780 грн. до 1211 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: