П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Київ

Справа №369/2093/25

Апеляційне провадження №22-ц/824/1711/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Янченка А.В. 04 липня 2025 року в м. Києві, повний текст рішення складений 04 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки за пошкодження автомобіля у розмірі 296865,36грн, у відшкодування завданої моральної шкоди - 30000,00 грн, витрати за проведення експертизи у розмірі 4750,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та судовий збір у розмірі 3268,65 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 17 липня 2024 року з вини відповідача сталася ДТП, в результаті чого був пошкоджений автомобіль позивача.

Вартість матеріального збитку відповідно до Звіту №52/78.08.24 від 20 серпня 2024 автомобіля складає 363365,21 грн. Окрім того, позивачем додатково витрачено 4750,00 грн за послуги з визначення розміру матеріального збитку.

Станом на час звернення до суду з позовом позивачем відремонтовано автомобіль, що підтверджується Актом виконаних робіт №22193 від 27 грудня 2024 року, відповідно якого вартість відновлювальних робіт склала 419030,00грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тому позивач звернувся з заявою про виплату до МТСБУ, яким було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 122164,64 грн. А отже з урахуванням страхового відшкодування, яке здійснило МТСБУ, залишається до відшкодування сума - 296865,36грн., яку зобов`язаний сплатити відповідач ОСОБА_1 .

Також позивач зазначає, що пошкодженням автомобіля йому спричинено й моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 30000,00 грн, яка також підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки за пошкодження автомобіля у розмірі 296865,36 грн, витрати за проведення експертизи у розмірі 4750, 00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та судовий збір у розмірі 3268,65 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено автомобіль позивача, вартість матеріального збитку становить 419030,00грн., частина з яких (122164,64 грн) вже виплачена МТСБУ, тому суд керуючись положеннями ч. 1 ст. 1194 ЦК України вважав необхідним стягнути різницю вказаної шкоди з першого відповідача на користь позивача, а саме 296865,36 грн.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди залишені без задоволення судом першої інстанції з підстав їх недоведеності.

Вирішуючи питання про компенсацію судових витрат суд першої інстанції вказав на їх документальне підтвердження.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність, необґрунтованість рішення суду, у зв`язку з неповним дослідженням обставин справи, та їх неправильною оцінкою.

Представник відповідача вказує на те, що стороною відповідача не подавалось клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому таке твердження суду не відповідає дійсності, та порушує право відповідача на участь у судовому розгляді, та порушенням норм процесуального права.

По суті спору представник відповідача вважає, що звіт експерта №11С/08/24 щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, на підставі якого було здійснено стразове відшкодування позивачу у суді не спростував. На підставі цього звіту МТСБУ (страховик) дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування, а страховик здійснив його виплату.

Щодо звіту про оцінку вартості матеріального збитку №52/78.08.24 від 20 серпня 2024 року зробленого на замовлення позивача, то на думку відповідача, у ньому могли бути завищені ремонтні роботи шляхом повної зміни запчастин, які технічно підлягали ремонту. До того ж належних доказів оплати виконаних робіт відповідно цього Акту матеріали справи не містять.

Крім того, судом першої інстанції було проігноровано той факт, що на момент пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, що сталась 17 липня 2024 року, автомобіль не був новий, та експлуатувався на території України майже 5 років.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то судом першої інстанції не досліджено питання співмірності вартості наданих послуг обсягу виконаної роботи.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Орловська В.А. вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доводи апеляційної скарги вважає безпідставним та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Представник позивача вказує, що позивач має понести витрати на надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Красавцева В.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про її задоволення.

Представник позивача - адвокат Орловська В.А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Першим доводом апеляційної скарги відповідача, який підлягає перевірці апеляційним судом є порушенням норм процесуального права, а саме порушення права відповідача на участь у судовому розгляді.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 6 лютого 025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 03 травня 2025 року. /т.1 а.с.48-49/

10 лютого 2025року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи. /т.1 а.с.51/

24 лютого 2025 року відповідачем ОСОБА_1 в особі представника Красавцевої В.В. був поданий відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти заявлених позовних вимог. /т.1 а.с.54-61/

29 квітня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Красавцевою В.В. були подані дві заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. /т.1 а.с.80-87/

19 травня 2025 року третьою особою МТСБУ були подані пояснення по справі та заява про розгляд справи за відсутності їх представника. /т.1 а.с.88-100/

23 червня 2025 року через систему Електронний суд від представника позивача - адвоката Орловської В.А. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. /т.1 а.с.104-107/

Згідно з довідкою складеною судом першої інстанції в судове засідання призначене на 23 травня 2025 року учасники справи не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. /т.1 а.с.103/

23 травня 2025 року судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення суду.

В порядку визначеному п.п. 1-3 ч.1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Положеннями ч.1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

Згідно з п.п. 1,2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

З наведених обставин справи вбачається, що сторона відповідача була обізнана про відкрите провадження у справі та про призначений розгляд справи судом першої інстанції на 23 травня 2025 року, проте в судове засідання відповідач та/або його представник. Вказані обставини не заперечуються стороною відповідача і в доводах апеляційної скарги. Участь в судовому засіданні є правом учасника справи, яке реалізується на власний розсуд. Стороною відповідача був наданий відзив на позовну заяву, тобто реалізоване надане процесуальним законом право. Із заявами та клопотаннями до суду першої інстанції сторона відповідача не зверталась. А отже за наявності даних про належне повідомлення відповідача у справі, а також наявності викладеної в письмовій формі позиції відповідача та за відсутності повідомлення про причини неявки сторони відповідача, розгляд справи судом першої інстанції за його відсутності не є порушення норм процесуального права на участь в судовому засіданні. Зазначення судом першої інстанції в тексті рішення про та, що представники сторін подали заяви про розгляд справи без їх участі також не свідчить про порушення процесуальних прав відповідача. Таким чином вказані доводи апеляційної скарг не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

По суті спору судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

17 липня 2024 року о 18 год.59 хв. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом NISSAN X-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 (Болгарія),на перехресті вулиці Лісова, 16, с. Софіївської Борщагівки Бучанського району Київської області, виконуючи маневр повороту праворуч при виїзді з перехрещення проїзних частин опинився на смузі зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем FORD C-MAX, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124КУпАП. /т.1 а.с.35-36/

Власником автомобіля марки FORD C-MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на день ДТП був позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. /т.1 а.с.24 на звороті/

Відповідно до Звіту №52/78.08.24 від 20 серпня 2024 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , матеріальний збиток завданий власникові автомобіля марки FORD C-MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки становить 363365,21 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки FORD C-MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 500823,16 грн. /т.1 а.с.8-26/

20 листопада 2024 року ОСОБА_2 отримав на свій банківський рахунок суму страхової виплати у розмірі 122164,64 грн. /т.1 а.с.7/

У претензії від 27 грудня 2024 року позивач ОСОБА_2 , посилаючись на Звіт №52/78.08.24 від 20 серпня 2024 року, висунув відповідачу ОСОБА_4 вимогу про компенсацію йому суми фактично понесеного збитку у розмірі 241200,57 грн, яка є різницею між визначеним суб`єктом оціночної діяльності розміру матеріального збитку та сумою отриманого страхового відшкодування. /т.1 а.с.6/

Згідно з Актом виконаних робіт №22193 від 27 грудня 2024 року, складеним СТО «Ford Technic», загальна варіть робіт та матеріалів щодо ремонту автомобіля марки FORD C-MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 визначена в розмірі 419030,00 грн. В акті зазначено, що наряд-замовлення був від 26 вересня 2024 року, а 27 грудня 2024 року виконавець здав транспортний засіб, а замовник ОСОБА_2 прийняв транспортний засіб та претензій до комплектності транспортного засобу не мав. /т.1 а.с.29/

Стороною відповідача на стадії розгляду справи в суді першої інстанції була надана паперова копія витягу з електронного ресурсу щодо продажу з аукціону в 2019 році автомобіля марки FORD C-MAX vin : НОМЕР_3 у пошкодженому стані. /т.1 а.с.62-77/

На стадії апеляційного перегляду справи стороною відповідача були надані в копіях, завірених представником відповідача: квитанція «Укрексімбанк» від 20 листопада 2024 року про здійснення МТСБУ переказу на рахунок позивача ОСОБА_2 суми страхового відшкодування в розмірі 122164,64 грн; звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 11С/08/24 від 25 серпня 2024 року, складений ФОП ОСОБА_5 на замовлення МТСБУ, яким вартість відновлювального ремонту визначена в розмірі 241499,68 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу складників 1333750,57 грн.

В порядку визначеному ч.ч.1,2,3 ст. 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 2004 року, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, у ст. 3 визначав, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 5 цього Закону Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу .

Відповідно до абз.2 ст. 22 Закону Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

В порядку визначеному пп. а) п. 41.1. ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В порядку визначеному ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 цієї статті)

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 цієї статті).

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З наведених вище обставин справи вбачається, що 17 липня 2024 року мала місця дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були позивач та відповідач ОСОБА_1 і саме останній був визнаний винним у її вчиненні. Вказані обставини встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, а тому доказуванню в межах розгляду цієї справи не підлягають.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 не була застрахована, у зв`язку з чим МТСБУ здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування шкоди у розмірі 122164,64 грн. Ці обставини визнані сторонами у справі.

Хоча відповідач ОСОБА_1 не є особою, яка застрахувала свою відповідальність, проте МТСБУ в порядку визначеному Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була здійснена виплата страхового відшкодування. А тому слід погодитись з висновком суду першої інстанції, про поширення на спірні правовідносини положень ст. 1194 ЦК України особа.

Виходячи з положень з ЦК України позивач має право на відшкодування в повному обсязі втрат, яких він зазнав у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які він зробив для відновлення свого порушеного права, а відповідач має обов`язок по відшкодуванню таких збитків, оскільки саме його діями вони заподіяні.

Вирішуючи питання про розмір заподіяних збитків суд першої інстанції виходив із визначеної у акті виконаних робіт №22193 від 27 грудня 2024 року загальної вартості робіт. В апеляційній скарзі сторона відповідача вказує на відсутність доказів оплати цих послуг. Однак дослідивши вказаний акт, колегія суддів вважає, що його зміст, а саме зазначення про те, що замовлення було здійснено 26 вересня 2024 року, а 27 грудня 2024 року відбулась передача транспортного засобу, вказує на те, що роботи були проведені виконавцем послуг і відповідно оплачені позивачем, як замовником.

В суді першої інстанції сторона відповідача вказувала виключно на те, що автомобіль мав пошкодження до зазначеної транспортної пригоди, посилаючись на невизначений електронний ресурс де датою продажу автомобіля визначений 2019 рік. Вказані посилання слід оцінити критично, оскільки по-перше невизначений електронний ресурс не є належним та допустимим доказом, а по-друге обставини аукціону мали місце за п`ять років до дорожньо-транспортної пригоди і сама по собі дорожньо-транспортна пригода вказує на перебування автомобіля в стані належному до експлуатації.

Інших доказів на стадії розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача представлено не було і, як вірно вказав суд першої інстанції, з клопотанням про призначення експертизи сторона відповідача не зверталась.

В доводах апеляційної скарги відповідач вказує на значну різницю визначеного матеріального збитку у висновку проведеному на замовлення позивача та МТСБУ. Разом з тим на стадії розгляду судом першої інстанції суду не був наданий звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 11С/08/24 від 25 серпня 2024 року, складений ФОП ОСОБА_5 на замовлення МТСБУ, він наданий лише в ході апеляційного перегляду справи і виключних причин якими це зумовлено не вбачається.

Поряд з цим колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції при визначенні суми стягнення виходив саме з акту виконаних робіт, тобто із фактичного розміру шкоди, яка полягає у вартості фактично проведених ремонтних робіт, а не від визначеної вартості відновлювального ремонту визначеного суб`єктом оціночної діяльності, віднявши від цієї суму здійсненого МТСБУ суму страхового відшкодування. А отже судом першої інстанції стягнута з відповідача саме різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), що відповідає положенням ст. 1194 ЦК України.

При цьому також слід зазначений, що наданий позивачем звіт суб`єкта оціночної діяльності також підтверджував розмір фактично понесених витрат з відновлювального ремонту і на стадії розгляду справи судом першої інстанції вказане не було спростовано стороною відповідача..

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції щодо визначення розміру матеріальної шкоди і міри відповідальності відповідача ОСОБА_1 не спростовують.

В доводах апеляційної скарги сторона відповідача вказує на неправильність висновків суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а саме відсутність дослідження питання співмірності вартості наданих послуг обсягу виконаної роботи.

У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Судом встановлено, що представником ОСОБА_2 - адвокатом Орловською В.А. разом з позовною заявою були надані документи на підтвердження понесених судових витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, а саме: Договір №20/12 про надання правової допомоги від 20 грудня 2024 року; Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №20/12 від 20 грудня 2024 року; щодо виконаний робіт від 20 грудня 2024 року на суму 10000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача ОСОБА_1 вказувала виключно на обставини відсутності підтвердження оплати наданих послуг.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною позивача у встановленому законом порядку та у встановлені строки було надано докази понесених витрат у зв`язку з наданням правової допомоги у суді першої інстанції.

Виходячи з наведених норм процесуального закону склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

В суді першої інстанції стороною відповідача не було здійснено заяву щодо неспівмірності вказаних витрат з наведенням детальної аргументації, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу.

Доводи відповідача про відсутність доказів оплати вказаних послуг не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача та доводи апеляційної скарги відповідачів висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам та вірно вирішив справу в межах заявлених позовних вимог та визначених позивачем підстав позову. Тому рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації сторонам понесених ними на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук