П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026року м. Київ

Справа № 759/26331/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/864/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Твердохліб Ю.О. 17 березня 2025 року у м. Київ, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № у розмірі 39138 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,4 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 та ТОВ «Іннова Фінанс» уклали договір про надання грошових коштів у позику.

ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит у розмірі 5500 грн шляхом зарахування коштів на його банківський рахунок, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з договором.

У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів в розмірі 33638 грн не виконав.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року позов ТОВ «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором позики № у розмірі 39138 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,4 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань перед ТОВ «Іннова Фінанс» та визнав зроблений позивачем розрахунок заборгованості належним доказом.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач, його представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що висновки суду першої інстанції зроблені з неправильною оцінкою фактичних обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також користування ними, а тому вважає що відсутні підстави для їх стягнення.

Вказує, що позивач не надав виписки за картковими рахунками позичальника, що виключає можливість перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів.

Звертає увагу, що наданий документ під назвою «Копії квитанції щодо перерахування коштів (позики) відповідачу згідно Договору про надання грошових коштів у позику №321086» не відображає дійсної банківської операції щодо перерахування коштів ТОВ «Іннова Фінанс» скаржнику, оскільки не містить відповідних реквізитів, передбачених для банківських документів.

Окрім цього, зазначає що кредитний договір був укладений 28 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1%.

Посилається на те, що позивач здійснював нарахування відсотків за ставкою - 2,5% на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством.

На підставі викладеного, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 28 лютого 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику № .

Відповідно до умов укладеного договору сторонами погоджено суму кредиту в розмірі 5500 грн, яку відповідач має повернути протягом дії договору (360 днів) зі сплатою відсотків за його користування за ставкою - 2,5% на день. /а.с.16-26/

Додатком № 1 до договору про надання грошових коштів у позику від 28 лютого 2024 року є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику.

Договір позики, додаток до кредитного договору та паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачем 28 лютого 2024 року з використанням одноразового ідентифікатора.

Позивач також долучив квитанцію до платіжної інструкції №19781-1354-90655074 від 28 лютого 2024 року про поповнення картки НОМЕР_1 на суму 5500 грн /а.с.28, 30-32/.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

А положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 06 травня 2020 року у справі №372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що 28 лютого 2024 року між сторонами у справі було укладено договір про надання грошових коштів у позику. Вказаний договір був укладений в електронній формі, проте наведені вище норми чинного законодавства вказують на те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму і договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Разом з тим, виходячи з положень ЦК України, кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Отже підписання кредитного договору не є фактом надання коштів за ним. Доказом надання кредитором позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідач заперечує факт перерахування йому грошових коштів.

Надана позивачем квитанція до платіжної інструкції № 19781-1354-90655074 від 28 лютого 2024 року не є доказом отримання коштів відповідачем, оскільки вона не містить реквізитів банківської установи, прізвища, імені та по-батькові особи, що вчинила відповідну фінансову операцію.

З долучених до позовної заяви позивачем доказів, жоден не містить інформації, що кредитні кошти за кредитними договорами були переведені відповідачу. Позивачем не було надано суду ні фінансових документів на підтвердження обставин видачі кредиту, ні розрахунку заборгованості відповідача, з яких було б можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Таким чином ТОВ «Іннова Фінанс» ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не були надані належні та допустимі докази на підтвердження надання відповідачу кредиту у розмірі 5500 грн. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції не здійснив повного та всебічного з`ясування обставин справи, не перевірив наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено та відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Іннова Фінанс», з останнього на користь відповідача необхідно стягнути судовий пов`язаний з розглядом справи за розгляд справи в апеляційному суді в розмірі 3633,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позововні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді в розмірі 3633,60 гривень.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», , місцезнаходження : 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, пов. 9.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук