У Х В А Л А

29 січня 2026 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Шаршонь Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Начальник відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наталія Іщук, ОСОБА_2 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Іщук ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наталії Іщук незаконною, зобов`язати начальника відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наталію Іщук зняти арешт з всього майна, що належить ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 , скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна яке належить ОСОБА_1 та анулювати відповідні записи в реєстрах.

Скаргу мотивує тим, що у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області, в 2002-2005 роках, перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. 15 лютого 2002 року суддя Рівненського міського суду Дужич С.П. виніс у справі 2-1491/2002 р. рішення, яким стягнув із скаржника: матеріальну шкоду в розмірі 2326 грн; моральну шкоду в сумі 2000 грн; витрат пов`язаних з наданням юридичної допомоги в розмірі 100 грн; державне мито в розмірі 51 грн. В рамках цієї справи Рівненським міським судом 15.02.2002 року був виданий виконавчий лист №2-1491. 16 жовтня 2003 року, на підставі виконавчого листа №2-1491 від 15.02.2002 року Рівненського міського суду, Державний виконавець Гаврилюк С.В. Міського відділу державної виконавчої служби виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н, якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить їй. 18.12.2003 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Рівненського міського суду від 15 лютого 2002 року. За результатами розгляду скарги Апеляційний суд Рівненської області рішення Рівненського міського суду від 15 лютого 2002 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. 21.06.2005 року Рівненський міський суду Рівненської області виніс ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подала. Не зважаючи на те, що позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди судом залишена без розгляду, арешт та заборона здійснювати відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 не були зняті і на сьогоднішній день квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 знаходиться під арештом. 11.11.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Солімчук І.М. подав начальнику Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Іщук скаргу на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якій просив прийняти рішення про зняття арешту з всього майна, що належить ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , анулювати відповідні записи в реєстрах. Представник ОСОБА_1 адвокат Солімчук І.М. 02.12.2025 року отримав у відділенні Укрпошта лист за №302445 від 27.11.2025 року начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Іщук яким було відмовлено у знятті арешту на спірну квартиру. Зазначеною відповіддю відділ повідомив: «Згідно пункту 1 розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягають: втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду; виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на території, на якій ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованій, інформація про які міститься в Переліку. Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувану визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Враховуючи відсутність обставин визначених в пункті 1 розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень та частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» в державного виконавця відсутні підстави для відновлення матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом. Рішення, прийняте за результатами розгляду звернення, може бути оскаржене в порядку, визначеному чинним законодавством України». Існування 20 років незаконного арешту на майно скаржника (боржника) порушує її конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Ухвалою від 12 грудня 2025 року скаргу ОСОБА_1 суд призначив до розгляду.

09 січня 2026 року до суду надійшов відзив представника Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному І.Матвійчук, зазначивши, що у зв`язку з реорганізацією 22.10.2025 Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції змінив найменування на Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не погоджується із поданою скаргою ОСОБА_1 , вважають вимоги скаржника безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що на підставі постанови б/н від 16.10.2003 державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Гаврилюк С.В., наявний арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . В поданій до відділу 23.09.2025 заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна була долучена копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2003, арешт накладено на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 4426 грн. на користь ОСОБА_2 та 51 грн. державного мита на користь держави. ОСОБА_1 не надано жодного доказу, що кошти в сумі 4426 грн. були сплачені ОСОБА_2 та сплачено 51 грн. державного мита на користь держави, щоб підтверджувало факт виконання рішення суду.

Відповідно до даних, що містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження (та архівній складовій АСВП - Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень) відсутні відомості про виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 4426 грн. на користь ОСОБА_2 та 51 грн. державного мита на користь держави. Виконавчі провадження до створення та введення в дію Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень здійснювались на паперових носіях. Враховуючи, що відомості про виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 4426 грн. на користь ОСОБА_2 та 51 грн. державного мита на користь держави не міститься в реєстрі, отже дане виконавче провадження здійснювалося на паперових носіях. Паперові носії виконавчих проваджень знищені по закінченню строків їх зберігання. Посилання ОСОБА_1 на ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 21.06.2005 по справі № 2-791/05, якою залишено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 без розгляду, не скасовує судове рішення на підставі якого Рівненським міським судом Рівненської області видано 15.02.2002 виконавчий лист № 2-1491, а також не містить інформацію про визнання виконавчого листа № 2-1491 таким, що не підлягає виконання. Згідно абзацу 17 пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку, коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження. Однак як зазначалось вище, відомості про виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 4426 грн. на користь ОСОБА_2 та 51 грн. державного мита на користь держави не містяться в Системі, а отже відсутня можливість відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.

Посилання ОСОБА_1 на ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 21.06.2005 по справі № 2-791/05, якою залишено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 без розгляду, не скасовує судове рішення на підставі якого Рівненським міським судом Рівненської області видано 15.02.2002 виконавчий лист № 2-1491, а також не містить інформацію про визнання виконавчого листа № 2-1491 таким, що не підлягає виконання. Стосовно визнання бездіяльності начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщук Наталії Володимирівни незаконною повідомляємо наступне. До Відділу надійшла скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ігоря Солімчука на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 . 27.11.2025 року начальником Відділу Іщук Наталією Володимирівною розглянуто скаргу та надано письмову відповідь по суті звернення. В тому числі роз`яснено, що згідно частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Законодавцем чітко визначено в законі порядок оскарження боржником рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Більш детально порядок винесення такої постанови описаний в пункті 17 розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Так, визначено, що у разі виявлення в діях державного виконавця порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом, начальник відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, виносить постанову про зняття арешту з майна, в якій обов`язково зазначається висновок з урахуванням вимог Закону щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, що призвели до порушення порядку накладення арешту, вирішується питання про скасування постанови про арешт майна боржника, під час винесення якої порушено порядок накладення арешту, визначається які дії необхідно вчинити державному виконавцю щодо усунення виявлених порушень. Це єдиний спосіб, визначений законом, в якому арешт з майна чи коштів може бути знятий постановою начальника відділу державної виконавчої служби. З наведеного вбачається, що підставою зняття арешту постановою начальника відділу державної виконавчої служби є встановлення начальником відділу порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Звертаємо увагу, що начальник Відділу Іщук Наталія Володимирівна не встановлювала факт порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом.

В поданій скарзі не наведено жодного нормативного посилання в чому полягає бездіяльність начальника Відділу Іщук Наталії Володимирівни щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 14 січня 2026 року витребувано у Рівненського міського суду Рівненської області належним чином завірені копії ухвал, рішень по справі №2-791/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, яка знищена по закінченню терміну зберігання. Витребувано у Рівненського міського суду Рівненської області належним чином завірені копії ухвал, рішень по справі №2-1491/02 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 14 січня 2026 року не з`явилася, її представник адвокат Солімчук І.М. в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити.

Представник Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному І.Матвійчук в судовому засідання призначене на 14 січня 2026 року заперечувала проти скарги, просила відмовити в задоволенні її вимог.

У клопотанні від 29 січня 2026 року представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Солімчук І.М. просить розгляд скарги призначеної на 29 січня 2026 року 10 год 00 хв проводити без участі заявника та його представника, заявлені вимоги підтримує.

Представник Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному І.Матвійчук подала заяву про розгляд скарги призначеної на 29 січня 2026 року проводити за її відсутності на підставі відзиву поданого на скаргу, просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що копією ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2005 року справа №2-791/05 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.

16 жовтня 2003 року, на підставі виконавчого листа №2-1491 від 15.02.2002 року Рівненського міського суду, Державний виконавець Гаврилюк С.В. Міського відділу державної виконавчої служби виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №б/н, якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить їй.

Згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що на підставі постанови б/н від 16.10.2003 державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Гаврилюк С.В., наявний арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

11.11.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Солімчук І.М. подав начальнику Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Іщук скаргу на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якій просив прийняти рішення про зняття арешту з всього майна, що належить ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , анулювати відповідні записи в реєстрах.

Листом № 302445 від 27 листопада 2025 року Львівське міжрегіональне управління міністерства юстиції України Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному повідомив представника скаржника, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 . Згідно з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що на підставі постанови б/н від 16.10.2003 державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Гаврилюк С.В., наявний арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . В поданій до відділу 23.09.2025 заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна була долучена копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.10.2003, арешт накладено на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 4426 грн. на користь ОСОБА_2 та 51 грн. державного мита на користь держави. Відповідно до даних, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відсутні відомості про виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 4426 грн. на користь ОСОБА_2 та 51 грн. державного мита на користь держави. Виконавчі провадження до створення та ведення в дію Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень здійснювались на паперових носіях. Враховуючи, що відомості про виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 4426 грн. на користь ОСОБА_2 та 51 грн. державного мита на користь держави не міститься в реєстрі, отже дане виконавче провадження здійснювалося на паперових носіях. Паперові носії виконавчих проваджень знищені по закінченню строків їх зберігання. Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Враховуючи відсутність обставин визначених в пункті 1 розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень та частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» в державного виконавця відсутні підстави для відновлення матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1491 виданого 15.02.2002 Рівненським міським судом.

Листом від 21.01.2026 року №569/26904/25 на ухвалу суду від 14.01.2026 р. архів Рівненського міського суду повідомив, що цивільна справа №2-791/2005 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, знищена на закінченню терміну зберігання. Оригінал ухвали по даній справі знаходиться в наряді оригіналів рішень, ухвал по цивільних справах за 2005 р. інші процесуальні документи по даній справі в наряді відсутні, що підтверджується Обліково-статистичною карткою на цивільну справу, позовну заяву, заяву, скаргу, справи 2-791/05.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, у тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За змістом ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час звернення заявника зі скаргою), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Представник скаржника ОСОБА_3 адвокат Солімчук І.М. у скарзі поданої до Начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Іщук від 11 листопада 2025 року, у якій просив вжити заходів з відновлення матеріалів виконавчого провадження, прийняти рішення про зняття арешту з всього майна, що належить ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , анулювати відповідні записи в реєстрах.

Згідно частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. З поданого звернення вбачається, що ОСОБА_1 є боржником на чиє майно накладено арешт постановою державного виконавця, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги скарги в частині визнання бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Іщук незаконною.

Разом з тим, Львівське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному не надав суду доказів наявності підстав для продовження існування такого заходу накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , з огляду на відсутність відомостей щодо виконавчого провадження, в якому винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 Верховний Суд виснував, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу (понад 20 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень, відсутності відомостей про винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скаргу в частині зобов`язання вчинити дії належить задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.260, 261, 353, 354, 447 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Начальник відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наталія Іщук, ОСОБА_2 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наталії Іщук- задовольнити частково.

Зобов`язати начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наталію Іщук зняти арешт з всього майна, що належить ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 , скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна яке належить ОСОБА_1 та анулювати відповідні записи в реєстрах.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя -