Справа № 752/299/26
Провадження № 2/752/6448/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Колос Преміум», ОСОБА_2 , ТОВ «Арго Експерт», треті особи: приватний нотаріус Нікітін Руслан Володимирович, приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Береза Дарія Василівна про визнання недійсною фінансової аграрної розписки за застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Колос Преміум», ОСОБА_2 , ТОВ «Арго Експерт», треті особи: приватний нотаріус Нікітін Руслан Володимирович, приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Береза Дарія Василівна про визнання недійсною фінансової аграрної розписки №1, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Нікітіним Р.В., зареєстрованої в реєстрі за №779 від 01.07.2021, зареєстрованої в Реєстрі аграрних розписок за №7448 та припинення її реєстрації, та застосування наслідків недійсності правочину шляхом визнання виконавчого напису № 858 від 10.08.2022 вчиненого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Дарією Василівною таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали поданої позовної заяви, суд вважає за необхідне у відкритті провадження відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів, а тому при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, правового статусу суб`єкта звернення та відповідний статус учасників справи.

Таким чином, судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний чинник.

З матеріалів поданої позовної заяви вбачається, що 01.06.2021 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Фанчі Інвест» та ТОВ «Колос Преміум» було укладено Меморандум, відповідно до умов якого у зв`язку з наявною заборгованістю відповідача 1 перед ТОВ «Фанчі Інвест» у розмірі 1 500 000,00 гривень, відповідач 2 як 100-відсотковий учасник передав позивачеві частку у розмірі 100% в статутному капіталі відповідача 1. Відповідно, позивач - ОСОБА_1 став 100-відсотковим учасником відповідача 1, відповідач 2 був призначений директором та зобов`язаний діяти в межах повноважень визначених статутом та відповідно до законодавства, належно виконувати свої обов`язки як директора та сприяти погашенню кредиторської заборгованості відповідача 1 перед ТОВ «Фанчі Інвест».

ОСОБА_3 як сторона меморандуму також зобов`язаний сприяти погашенню кредиторської заборгованості відповідача 1 перед ТОВ «Фанчі Інвест». Станом на день подання позову, заборгованість Товариства перед ТОВ «Фанчі Інвест» не погашена.

Як стверджує позивач, він як єдиний та 100-відсотковий учасник товариства мав право надавати згоду на укладення відповідачем 1 значних правочинів.

Тобто, в даному випадку позивач ствержує про порушення відповідачем 1 та відповідачем 2 Статуту товариства та укладення правочинів з перевищенням повноважень визначених установчими документами (права на управління товариством, прийняття рішень що регламентують діяльність товариства), що спричинили для нього обставини можливого притягнення до субсидіарної відповідальності як учасника товариства.

Згідно із частиною першою статті 20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Частиною другою та третьою статті 4 ГПК передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок регулюються Законом України «Про аграрні розписки».

Відповідно до визначення термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про аграрні розписки» - аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах; - боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах; - кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про аграрні розписки» аграрні розписки використовуються в операціях з сільськогосподарською продукцією.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про аграрні розписки» фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості.

Верховний Суд неодноразово наголошував: - аграрну розписку не можна ототожнювати із договором поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника. При оформленні та видачі аграрної розписки наявність такого зустрічного зобов`язання необхідна виключно для підтвердження статусу кредитора та можливості видачі аграрної розписки; - аграрна розписка не є додатком до договору поставки, на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання до боржника - сільгоспвиробника; - аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання (Закон України «Про аграрні розписки»), товаророзпорядчим документом, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити, крім іншого, відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрна розписка виконується незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, вона може бути відступлена іншому кредитору (постанови від 11.07.2024 у справі №902/171/23, від 27.01.2022 у справі №924/233/21).

З аналізу наведених норм та суб`єктного складу учасників правовідносин, в яких фізичні особи участі не беруть, вбачається, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Колос Преміум», ОСОБА_2 , ТОВ «Арго Експерт», треті особи: приватний нотаріус Нікітін Руслан Володимирович, приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Береза Дарія Василівна про визнання недійсною фінансової аграрної розписки за застосування наслідків недійсності правочину

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

відмовити у відкриті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Колос Преміум», ОСОБА_2 , ТОВ «Арго Експерт», треті особи: приватний нотаріус Нікітін Руслан Володимирович, приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Береза Дарія Василівна про визнання недійсною фінансової аграрної розписки за застосування наслідків недійсності правочину.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Чекулаєв