Провадження № 2/643/1795/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026

04 лютого 2026 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участі секретаря судового засідання Мовчан К.О.,

представника позивача Борщенко В.В.,

представника відповідачки Савченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Борщенко Владлени Валеріївни до ОСОБА_2 , третя особі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей,

в с т а н о в и в:

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Борщенко Владлени Валеріївни до ОСОБА_2 , третя особі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 03.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

03.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борщенко В.В. надійшла заява про направлення справи до Верховного Суду для вирішення питання підсудності.

В обґрунтування доводів заяви, представник позивача зазначила, що відповідачка та спільні малолітні діти сторін тимчасово проживають на території Італійської Республіки. Заявлені позовні вимоги спрямовані на визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей, встановлення порядку та способів спілкування з ними, що безпосередньо стосується здійснення батьківської відповідальності. Такі правовідносини відповідно до статті 1 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, належать до сфери її застосування та підпадають під дію спеціальних правил визначення юрисдикції. Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 27 ст. 27, ч. 10 ст. 28, ст. 497 ЦПК України, з метою забезпечення принципів правової визначеності, процесуальної економії та ухвалення судового рішення з дотриманням вимог юрисдикції, представник позивача вважає за необхідне передати матеріали справи до Верховного Суду для вирішення питання підсудності.

04.02.2026 в судовому засіданні представник позивача повністю підтримала свою заяву, просила задовольнити.

04.02.2026 в судовому засіданні представник відповідачки не заперечувала проти задоволення заяви представника позивача.

Позивач та відповідачка в судове засіданні не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені вчасно та належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, вивчивши доводи заяви представника позивача, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого.

Положенням ст. 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Як визначено ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України, якою передбачено альтернативну підсудність справ за вибором позивача, не врегульовано альтернативної підсудності для позову про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей.

За наслідком чого, територіальна юрисдикція цієї позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, визначається за загальним правилом - за статтею 27 ЦПК України, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Суд зазначає, що для випадків, коли невідоме зареєстроване місце проживання відповідача, то для цього закон встановлює певні правила (ч. 9, ч. 10 ст. 28, ст. 29 ЦПК України).

Інших випадків зміни територіальної підсудності, тобто інших підстав для недотримання та відступу від загального правила, встановленою статтею 27 ЦПК України, процесуальний закон не передбачає.

Так, як встановлено із наданих суду матеріалів та не заперечувалося в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 разом з двома малолітніми дітьми мешкають на території Італійської Республіки.

Крім того судом встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що позивач ОСОБА_1 з 2022 року також проживає на території Італійської Республіки.

Отже, позивач і відповідачка, будучи громадянами України, проживають поза межами України, в Італійській Республіці.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач до Верховного Суду не звертався.

Частиною 1 ст. 29 ЦПК України визначено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Враховуючи викладене вище, в судовому засіданні 04.02.2026 встановлено з наданих суду документів та показів представників сторін по справі, що позивач та відповідачка проживають за межами України, порядок участі позивача у вихованні дітей вже є предметом розгляду загального суду міста Новаро, де фактично проживають сторони, тому підсудність цієї справи має визначатись у відповідності до ст. 29 ЦПК України Верховним Судом, до якого позивач попередньо не звертався.

Суд звертає увагу на те, що інформація про проживання обох сторін не в Україні не була надана ані під час звернення до Салтівського районного суду міста Харкова в жовтні 2025 року, ані у подальшому аж до 30 січня 2026 року.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Крім цього, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обидві сторони у справі, які є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання на території України, однак на час звернення з позовною заявою до суду проживають за межами території України, з метою недопущення порушення правил підсудності, права на справедливий суд, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне направити матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Борщенко Владлени Валеріївни до ОСОБА_2 , третя особі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей до Верховного Суду для визначення підсудності, відповідно до вимог ст. 29 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 29, 258-260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Борщенко Владлени Валеріївни до ОСОБА_2 , третя особі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, направити до Верховного Суду (010431, м. Київ, вул. П. Орлика, б. 8) - для визначення підсудності відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Сугачова