Справа №:755/6/26
Провадження №: 2/755/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"06" лютого 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Підставами для залишення позову без руху визначено необґрунтованість визначення підсудності даної справи судам України, а також відсутність документів, що підтверджують сплату судового збору або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

12 січня 2026 року (вхід. № 1454) до суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору. З посиланням на те, що позивач є матір`ю малолітньої дитини, яку фактично виховує та утримує самостійно, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, усі витрати, пов`язані з забезпеченням потреб дитини, несе позивач, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, позов подано з метою захисту прав, безпеки та найкращих інтересів дитини, обставини справи свідчать про наявність ризиків для фізичного та психологічного благополуччя дитини, сплата судового збору є для позивача суттєвим фінансовим навантаженням з огляду на її майновий стан та самостійне утримання дитини, просила звільнити позивача від сплати судового збору на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

16 січня 2026 року (вхід. № 2457) до суду від позивача ОСОБА_1 також надійшла заява про усунення недоліків, у якій зазначила, що дана справа підсудна судам України. Малолітня дитина фактично постійно проживає на території України разом з матір`ю. Саме на території України виникла необхідність негайного судового захисту прав та безпеки дитини. Дитина народилася під час тимчасового перебування матері у Великобританії, дитина є громадянином України, відвідує дошкільний навчальний заклад. Позов подано з метою захисту особистих немайнових прав дитини, зокрема, її права на безпечне та стабільне середовище проживання. З посиланням на статтю 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначила, що суди України мають юрисдикцію у справах, що стосуються особистого статусу дитини, якщо дитина проживає на території України або якщо існує необхідність захисту її прав. Крім того, з урахуванням того, що відповідач фактично проживає за межами України, а його місце проживання на території України є невідомим, справа підсудна суду України також відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 28 ЦПК України - за місцем проживання позивача та дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, - відмовлено, позовну заяву повторно залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Підставами для залишення позову без руху визначено відсутність доказів на підтвердження того, що відповідач має в України постійне місце проживання чи був зареєстрований на території України, а також відсутність документів, що підтверджують сплату судового збору або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

23 січня 2026 року (вхід. № 3645) ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучила квитанцію про сплату судового збору, чим виконала вимоги ухвали про залишення позову без руху в цій частині.

Також позивач зазначила, що спільного проживання з відповідачем на території України не мала, спільно проживали лише на території Великої Британії під час тимчасового перебування там позивача. Відповідач не має посвідки на проживання в Україні, ніколи не проживав та фактично не перебував на території України, будь-яких стійких правових чи фактичних зв`язків з Україною не має. Водночас позивач та дитина станом на дату звернення до суду проживають в Україні, що зумовлює необхідність її судового захисту саме в Україні.

З посиланням на статтю 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та частину дев`яту, десяту статті 28 ЦПК України зазначила, що дана справа є підсудною судам України.

Вивчивши зміст заяви про усунення недоліків, суд прийшов до такого висновку.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору (частина перша статті 3 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» перелічені випадки, коли суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом.

Зокрема, суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1)якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2)якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3)у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4)якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5)якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6)якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7)дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8)якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9)якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10)якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11)якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12)в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Так пункт 4 вказаної статті закріплює, що однією з підстав для прийняття справи в провадження українськими судами є проживання позивача в Україні у справах про сплату аліментів або встановлення батьківства.

Слід також враховувати, що правовідносини про визнання батьківства особи та правовідносини про позбавлення батьківських прав - не є тотожними правовідносинами.

До визначеного статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» переліку підстав прийняття судами України справ з іноземним елементом до свого провадження, не входять правовідносини з позбавлення батьківських прав громадянина іншої держави що, відповідно, виключає право звернення позивача з вимогами про позбавлення батьківських прав громадянина іншої держави за місцем свого зареєстрованого/задекларованого проживання.

Право позивача - громадянина України на звернення до українського суду з позовом про позбавлення батьківських прав того з батьків, який є громадянином іноземної держави, залежить від наявності в останнього постійного місця проживання на території України.

Якщо ж іноземець мав постійне місце проживання на території України, яке буде відоме позивачу, але на момент звернення з позовом до суду буде відсутня інформація чи збереглося таке місце проживання за відповідачем - іноземцем, тоді позивач може звертатись до українського суду відповідно до правил частини першої статті 27 та частини дев`ятої, десятої статті 28 ЦПК України, тобто за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача в Україні.

В ухвалі від 19 січня 2026 року про залишення позову без руху судом зазначено про необґрунтованість позивачем визначення підсудності даної справи судам України, в тому числі саме Дніпровському районному суду міста Києва, та необхідність надання доказів, які будуть підтверджувати факт, що відповідач має в України постійне місце проживання, або доказів, які будуть підтверджувати, що відповідач дійсно був зареєстрований на території України.

Водночас, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху позивачем не надано будь-якої інформації про зареєстроване чи фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_3 на території України, в тому числі на території Дніпровського району міста Києва, визначення підсудності даного спору судам України, з урахуванням положень Закону України «Про міжнародне приватне право» та статей 27, 28 ЦПК України.

Поряд з цим, суд повторно звертає увагу позивача, що правовідносини про визнання батьківства особи та правовідносини про позбавлення батьківських прав - не є тотожними правовідносинами.

Слід також зазначити, що розгляд справи з порушенням правил підсудності є самостійною та безумовною підставою для скасування судового рішення, незалежно від результату розгляду справи.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», статтями 27, 28, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - вважати такою, що не подана, та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити суб`єкту звернення, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова