Справа № 482/1907/25
Провадження № 2/487/349/26
РІШЕННЯ

Іменем України

21.01.2026 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т. А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р. Ш.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЕКШН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЕКШН» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № /229418 від 02.02.2020 в сумі 11 967,5 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 3500,00 грн; простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в сумі 8422,5 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.02.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № /229418 на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами вказаного договору позивач надає відповідачу фінансовий кредит в сумі 3500,00 грн строком на 26 днів із зобов`язанням повернути їх до 27.02.2020, сплативши відсотки за користування кредитом за ставкою 1,85 % на добу.

Позивач свої зобов`язання виконав, перерахувавши на картковий рахунок відповідача за вказаними останнім реквізитами № 4731-21хх-хххх-1219.

Проте, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворила заборгованість в сумі 11 967,5 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 3500,00 грн; простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в сумі 8422,5 грн, яку і позивач просить стягнути з відповідача.

31.05.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі, право вимоги до відповідача за кредитним договором № /229418 від 02.02.2020 в сумі 11 917,50 грн.

В подальшому ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021 від 03.06.2021, відступив право вимоги за кредитним договором № /229418 від 02.02.2020 ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 917,50 грн.

Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 12 922,40 грн, які складаються з судового збору 2422,40 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу 10 500 грн.

Ухвалою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ТОВ "ФК "Дебт Коллекшн" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2025 вищевказану цивільну справу прийнято до провадження.

09.10.2025 представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 500 грн.

17.10.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач згоден з вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3500 грн, в той час як нараховані позивачем відсотки в сумі 8417,50 грн за період з 27.02.2020 по 01.09.2025 є порушенням норм споживчого кредитування та порушенням умов п. 4.3 кредитного договору, згідно з яким пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором, але не більше 100 календарних днів. Позивач мав право нараховувати відсотки лише у період строку дії договору, тобто за період з 02.02.2020 по 27.02.2020 в сумі 1683,50 грн, а тому відсотки, нараховані понад строк дії кредитування, не підлягають стягненню з відповідача. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

18.11.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, де просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір заборгованості та судові витрати.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, у відповіді на відзив просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засдіання, не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнавши позов частково в сумі 5183,50 грн. Крім того, просив суд зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який, з огляду на малозначність справи, є завищеним.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Судом встановлено, що 02.02.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № /229418 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Згідно з п. 1. 1 договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Підпунктом 1.2 пункту 2 кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 26 днів до 27.02.2020, але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.1.3 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Розділом 2 кредитного договору визначено порядок нарахування та сплати процентів за договором.

Відповідно до п. 2.1 сторони домовилися, що повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору.

Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором ( п. п. 2.2 договору).

Згідно з п. п. 2.3 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ) включно.

Як визначено у п. 6.8 договору, підписанням договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє. Погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.

Додатком 1 до договору № /229418 від 02.02.2020, який також підписаний відповідачем одноразовим електронним ідентифікатором, визначено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, що становить 3500 грн сума кредиту, 1683,50 грн сума нарахованих процентів за користування кредитом.

ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконало взяті на себе зобов`язання, перерахувавши на картку ОСОБА_2 кошти у сумі 3500,00 грн на рахунок, вказаний відповідачем.

31.05.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Пунктом 3 вказаного договору визначено, що клієнт гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників (додаток 1).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № /229418 від 02.02.2020 в сумі 11 917,50 грн, з яких 3500, 00 грн сума виданого кредиту, 8417,50 грн залишок по відсотках.

03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № /229418 від 02.02.2020 ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 917,50 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором № /229418 від 02.02.2020.

Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3500,00 грн є обґрунтованою.

В той же час, відповідач заперечував нарахування відсотків за користування кредитом понад строк кредитування.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами договору сторони встановили строк кредитування 26 днів, тобто 27.02.2020 року, однак ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 26.05.2025.

Оскільки кредитним договором № /229418 від 02.02.2020 визначений строк його дії, який становить 26 днів, саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки тривалістю 26 днів, а тому, суд погоджується з доводами відповідача про те, що відсотки, нараховані понад строк кредитування, не підлягають стягненню з відповідача, тобто за період з 28.02.2020 і по 26.05.2025. Отже, з відповідача необхідно стягнути відсотки за користування кредитом в період з 02.02.2020 по 27.02.2020 в сумі 1683,50 грн (3500,00 грн (тіло кредиту) х 1,85% (базова відсоткова ставка п.1.3 кредитного договору) х 26 днів (строк кредиту).

При цьому позивачем не доведено, що відповідач ініціював продовження строку користування кредитом, ініціював зміну дати погашення кредиту, не доведено, що було продовжено строк кредиту понад строк, вказаний в п.1.2 договору, не доведено виконання позичальником умов можливої пролонгації.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи, те, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1053,62 грн судового збору (2422,40 грн (сплачена сума судового збору)х 5183,50 грн (сума задоволених вимог):11 917,5 грн (ціна позову).

З матеріалів справи слідує, що ціна позову складала 11 917,5 грн, позов задоволено частково в сумі 5183,50, що становить 43,24 % від ціни позову (5183,50 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 11 917,5 грн (заявлені позовні вимоги).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 500 грн.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 686/4996/23.

Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 січня 2024 року у справі № 757/555/22-ц, від 14 лютого 2024 року у справі № 161/14183/22, від 18 березня 2024 року у справі № 357/1559/22.

Такі висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

На підтвердження вказаної вище суми витрат позивачем надані такі докази: договір про надання правничої допомоги № 11/07/2025 від 11.07.2025; довіреність від 11.07.2025; акт про отримання правової допомоги від 01.10.2025, підписаний директором ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчуком С. В., який передбачає перелік наданих послуг, їх вартість та кількість витраченого часу. Так, серед інших послуг, сторонами обумовлено надання такого виду послуги як канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції, вартість якої становить 500 грн.

Проте, такий вид допомоги як канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції не можна вважати послугою, пов`язаною з наданням правничої допомоги з розумінні приписів ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

Отже, враховуючи заперечення відповідача стосовно необґрунтованості суми витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за можливе застосувати пропорцію для визначення розміру понесених витрат стороною позивача, тобто співвідношення до розміру задоволених вимог.

Так, позовні вимоги сторони позивача задоволено на 43,24%, а тому з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 324, грн (10 000 грн (без урахування канцелярських витрат на виготовлення копій документів, відправки поштової кореспонденції) х 43,24%).

Отже, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 5 377,62 грн, яка складається з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1053,62 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 324 грн.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЕКШН" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЕКШН" заборгованість за кредитним договором № /229418 від 02.02.2020 в сумі 5183,50 грн, яка складається з наступного: 3500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1683,50 грн прострочені відсотки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЕКШН" судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1053,62 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 324 грн, а всього 5 377,62 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.01.2026.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЕКШН», місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, інше, нежитлове приміщення, 1008, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Т. А. Карташева