ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 759/2527/22

провадження № 61-13199св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Калараша А. А.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , подану представником Нікушиною Валерією Сергіївною , на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року, постановлену колегією суддів у складі Болотова Є. В., Музичко С. Г., Сушко Л. П., та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року, постановлені колегією суддів у складі Левенця Б. Б., Євграфової Є. П., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2022 року ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернулася до ОСОБА_3 , який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , з позовом про стягнення матеріальної та майнової шкоди.

2. Мотивувала тим, що неповнолітній ОСОБА_4 завдав легких тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_2 , чим завдав майнової та моральної шкоди.

3. З метою поновити її порушені права на компенсацію вартості наданих неповнолітньому ОСОБА_2 медичних послуг позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду у розмірі 105 429,11 грн та компенсувати моральну шкоду у розмірі 175 500 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

4. Солом`янський районний суд м. Києва рішенням від 27 грудня 2024 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 105 429,11 грн майнової шкоди, 175 500 грн моральної шкоди та вирішив питання про розподіл судових витрат.

5. Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

6. Ухвалою від 16 вересня 2025 року Київський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням інших причин пропуску строку, а також для надання доказів сплати судового збору.

7. Ухвалою від 29 вересня 2025 року Київський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження.

8. Суд керувався тим, що не визнав поважними наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

9. Ухвалою від 17 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки уже є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

10. 24 жовтня 2025 року представник Нікушина В. С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

11. Мотивує тим, що рішення суду першої інстанції не отримував, про його існування дізнався під час проведення приватним виконавцем виконавчих дій. Після отримання юридичної консультації у адвоката Нікушиної В. С. ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заяву про ознайомлення з матеріалами справи 07 серпня 2025 року, в зв`язку з чим вважає, що така обставина була поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, а суд апеляційної інстанції протиправно не взяв цього до уваги.

Доводи інших учасників справи

12. Правом на подання відзиву інший учасник справи не скористався.

Провадження у суді касаційної інстанції

13. Ухвалою від 07 листопада 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, відмовив у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року.

14. Відкриваючи касаційне провадження за касаційною скаргою на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд касаційної інстанції керувався тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

15. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (абзац другий частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України)).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

16. Суд апеляційної інстанції встановив, що Солом`янський районний суд міста Києва рішенням від 27 грудня 2024 року позов задовольнив.

17. ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами справи 13 липня 2025 року відповідно до змісту розписки.

18. 27 серпня 2025 року представник ОСОБА_3 - Нікушина В. С. , звернулася до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення суду, а також заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначила, що рішення суду від 27 грудня 2024 року відповідач не отримував, про ухвалення оскаржуваного рішення дізнався після ознайомлення з матеріалами справи.

19. Київський апеляційний суд ухвалою від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме для надання заяви з зазначенням інших причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, а також для надання доказів сплати судового збору.

20. Ухвалою від 29 вересня 2025 року Київський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року, оскільки визнав наведені заявником причини пропуску строку неповажними. Суд вважав, що тридцятиденний строк, визначений статтею 354 ЦПК України, протягом якого відповідач набував право на поновлення строку на апеляційне оскарження, розпочався 13 липня 2025 року, а не 13 серпня 2025 року, як про те стверджує відповідач.

21. Ухвалою від 17 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року, оскільки вже є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою тієї самої особи на те саме судове рішення.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при ухваленні постанови

22. Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів керується такими міркуваннями.

23. Правове питання, порушене у касаційній скарзі, стосується законності ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження внаслідок визнання неповажними причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначених відповідачем.

24. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

25. Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

26. Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

27. Перегляд судових рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

28. Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

29. Відповідно до статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому, або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

30. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

31. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

32. Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень в апеляційному порядку.

33. У рішенні ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року в пунктах 54, 55 зазначається, що, приймаючи до уваги особливості порядку апеляційного оскарження за українським законодавством, право заявника на доступ до апеляційного суду було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції. У цьому зв`язку Суд нагадує, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

34. У рішенні в справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року, заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

35. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

36. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

37. Відповідно до статей 3, 8, 9, 21 і 55 Конституції України право на судовий захист і доступ до правосуддя відноситься до невідчужуваних прав і свобод людини й одночасно виступає гарантією захисту всіх інших прав і свобод, що визнаються та гарантуються згідно із загальноприйнятими принципами і нормами міжнародного права.

38. Аналіз наведених конституційних положень у взаємозв`язку зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку, що правосуддя як таке повинно забезпечувати ефективне поновлення в правах і відповідати вимогам справедливості.

39. Ці нормативні положення гарантують особі право на перегляд судом справи, стосовно якої суд ухвалив рішення по суті спору, принаймні один раз - в апеляційному порядку.

40. Отже, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

41. Згідно зі статтею 354 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

42. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

43. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

44. Поважними є такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (постанови Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15, від 08 квітня 2024 року у справі № 752/8449/20, від 19 листопада 2025 року у справі № 296/5175/23).

45. Під час оцінювання поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи ЄСПЛ «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

46. Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

47. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

48. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

49. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

50. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На такому обов`язку сторони наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Пономарьов проти України».

51. У цій справі суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду першої інстанції ухвалено 27 грудня 2024 року, тобто останній день строку на апеляційне оскарження припав на 26 січня 2025 року (неділя), а отже відповідно до вимог частини третьої статті 124 ЦПК України днем закінчення строку на апеляційне оскарження є наступний за ним робочий день, тобто 27 січня 2025 року. Апеляційну скаргу подано 28 серпня 2025 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. За таких обставин відповідач мав можливість скористатися встановленим Конституцією правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії рішення суду першої інстанції або з дня, коли заявнику стало відомо про оскаржуване судове рішення у інший спосіб.

52. Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що зазначив у ухвалі від 16 травня 2022 року.

53. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

54. Згідно з частиною п`ятою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

55. Згідно з супровідним листом вих. № 759/2527/22/1504/2025 копію рішення від 27 грудня 2024 року направлено ОСОБА_3 10 січня 2025 року. Однак, доказів вручення копії судового рішення відповідачу матеріали справи не містять.

56. З огляду на зазначену обставину суд апеляційної інстанції обґрунтовано взяв до уваги складену та підписану ОСОБА_3 розписку як день, коли відповідач дізнався про оскаржуване судове рішення та набув право на поновлення строку на апеляційне оскарження. Згідно зі змістом розписки відповідач особисто ознайомився зі справою № 759/2527/22 13 липня 2025 року.

57. Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України учасники мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

58. Порядок ознайомлення зі справою в суді першої інстанції визначений у Розділі Х Інструкції з діловодства у судах першої та апеляційної інстанцій, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 (далі - Інструкція).

59. Відповідно до пункту 1 Інструкції справи (матеріали кримінального провадження) видаються для ознайомлення апаратом суду за резолюцією судді (судді-доповідача), у разі його відсутності - іншого судді зі складу суду, що розглядає справу, у разі відсутності всього складу суду - секретаря відповідної судової палати, у разі відсутності секретаря судової палати - заступника голови суду, а у разі відсутності заступника голови суду - голови суду на підставі письмової вимоги (заяви), зокрема, учасникам справи (кримінального провадження), а також особам, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки (після пред`явлення документа, що посвідчує особу: паспорта, службового посвідчення, пенсійного посвідчення тощо, та в необхідних випадках - доручення представника).

60. Відповідно до пункту 2 Інструкції ознайомлення з матеріалами справи (кримінального провадження) проводиться виключно у приміщенні суду, у визначеному наказом голови суду місці, протягом усього робочого часу суду та в присутності працівника апарату суду.

61. Пунктом 6 Інструкції встановлено, що після ознайомлення з матеріалами судової справи така особа робить відповідний запис на своїй заяві про надання судової справи для ознайомлення (із обов`язковим зазначенням підпису, власного імені та прізвища, дати ознайомлення), після чого заява долучається до матеріалів судової справи.

62. Отже, ознайомлення зі справою можливе виключно на підставі поданої стороною відповідної заяви у робочий день у присутності працівника апарату суду у спеціально відведеному приміщенні та про факт ознайомлення особа зобов`язана зробити відповідний запис у своїй заяві про ознайомлення, яка в подальшому долучається до матеріалів справи.

63. У справі наявні заява ОСОБА_3 про ознайомлення з матеріалами справи від 07 серпня 2025 року, на якій відсутні відмітки про ознайомлення зі справою, як того вимагає Інструкція, а також розписка про ознайомлення зі справою від 13 липня 2025 року.

64. Колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції помилково визнав належним доказом розписку ОСОБА_3 про ознайомлення зі справою 13 липня 2025 року з огляду на те, що 13 липня 2025 року припало на неділю, тобто на вихідний день, що унеможливлює отримання учасником справи для ознайомлення з огляду на нездійснення судовою установою діяльності з відправлення правосуддя у вихідні дні. Крім того, у справі відсутня заява відповідача про надання справи для ознайомлення, датована раніше, ніж 13 липня 2025 року, що додатково свідчить про неможливість ознайомлення відповідача 13 липня 2025 року без подання відповідної заяви та отримання на те резолюції судді.

65. Натомість, можливість ознайомитися зі справою ОСОБА_3 отримав виключно після подання 07 серпня 2025 року заяви про ознайомлення зі справою з відповідною резолюцією судді на ній, однак запис або відповідна розписка про ознайомлення зі справою, починаючи з 07 серпня 2025 року, у справі відсутні.

66. Неможливість ознайомлення відповідача зі справою 13 липня 2025 року та факт його ознайомлення зі справою 13 серпня 2025 року відповідно до запису у Журналі видачі цивільних та адміністративних справ додатково підтверджується відповіддю Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року вих. № 1-10/577/2025.

67. Колегія суддів апеляційного суду не надала повну та всебічну оцінку зазначеній обставині, внаслідок чого дійшла помилкового висновку про те що відповідач набув право на поновлення строку на апеляційне оскарження з 13 липня 2025 року.

68. Колегія суддів зауважує, що відповідальний працівник, який видав справу особі для ознайомлення, мав прийняти у особи разом зі справою заяву про ознайомлення справи з виконаним особою на ній написом про дату ознайомлення, або розписку про ознайомлення, та перевірити зазначену у них інформацію, однак не перевірив внесені особою відомості.

69. ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» сформулював свою позицію про те, що: «Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість […]. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу […]. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків […]».

70. Принцип належного урядування слід застосувати також і до спірної ситуації з огляду на те, що на учасника справи, який виконав усі вимоги державного органу для ознайомлення зі справою, що відповідно прямо впливає на реалізацію особою права на подальшу можливість оскарження судового рішення, а саме дотримання строків оскарження, не може покладатися надмірний тягар відповідальності внаслідок помилкового зазначення дати ознайомлення зі справою, перевірка якої покладається на відповідальну особу органу державної влади, яка надавала справу для ознайомлення.

71. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що за умови ознайомлення ОСОБА_3 зі справою не раніше 07 серпня 2025 року суд апеляційної інстанції мав поновити строк на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року, оскільки апеляційну скаргу подано 28 серпня 2025 року, тобто в межах строку 30 днів з дня ознайомлення зі справою.

72. Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду від 29 вересня 2025 року в контексті статті 6 Конвенції не може вважатись законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню у зв`язку з обґрунтованістю доводів касаційної скарги.

73. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід вирішити питання про відкриття апеляційного провадження з врахуванням мотивів цієї постанови щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

74. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за вдруге поданою апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року, суд апеляційної інстанції керувався тим, що ухвалою від 29 вересня 2025 року вже відмовив у відкритті за апеляційною скаргою тієї самої особи на те саме судове рішення відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України. Однак з огляду на скасування ухвали від 29 вересня 2025 року в касаційному порядку підстава для відмови у відкритті апеляційного провадження, якою керувався суд апеляційної інстанції, припинила своє існування, в зв`язку з чим ухвала Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року також підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

75. Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

76. Колегія суддів дійшла висновку, що відмова у відкритті апеляційного провадження внаслідок неповного дослідження судом апеляційної інстанції доказів у справі перешкодила особі у реалізації її права, визначеного статтею 6 Конвенції, в зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвали Київського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року та від 17 жовтня 2025 року - скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

77. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

78. Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , подану представником Нікушиною Валерією Сергіївною , задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк