Справа № 493/1046/25
Провадження № 2/493/50/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.,

за участю секретаря Чабанюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна, яке складається із земельної ділянки, в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Ліпецька В.В., звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_4 , за участю третьої особи: ОСОБА_4 про виділ майна, яке складається із земельної ділянки, в натурі.

На обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що матері ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_5 , належала земельна ділянка площею 4,17 га, кадастровий номер :01:002:0423 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Балтський район, територія Гольмянської сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки, яке позивачка та відповідачка успадкували по 1/2 (одні другій) частці.

22.04.2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Русских С.Б. позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку вищезазначеної земельної ділянки. Надалі позивачка зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав.

Відповідачка не з`являється до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку вищезазначеної земельної ділянки.

Позивачка не може розпорядитися належним чином земельною ділянкою, отриманою у спадщину, оскільки її частка земельної ділянки в натурі не виділена і знаходиться в масиві всієї спадкової земельної ділянки відповідно до площі та меж, визначених технічною документацією із землеустрою.

За зверненням позивача, фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , відповідно до чинного законодавства, розробила варіант розподілу та можливості винесення в натуру (на місцевість) меж земельних ділянок. Як вбачається з плану поділу земельної ділянки :01:002:0423 по варіанту розподілу з виділенням в натурі (на місцевості), можливо здійснити реальний розподіл, з виділенням в натурі на місцевості кожній із сторін відокремленої частини земельної ділянки, а саме, позивачу земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 2,0864 га, межі земельної ділянки описуються літ. 6ГІ, ІГ2Д, 2Д5Е, 5Е6; відповідачу земельна ділянка № НОМЕР_2 , що зареєстрована за померлою ОСОБА_5 площею 2,0863 га, межі земельної ділянки описуються літ. 5В2А, 2АЗБ, 3Б4, 4В5.

Позивачка не має можливості дійти згоди щодо порядку управління та володіння земельною ділянкою в натурі й не має можливості оформлення поділу спадкової земельної ділянки в натурі в нотаріальному порядку, тому вимушена звернутися до суду.

Представник позивачка подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, судом встановлено наступне.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 4,17 га, кадастровий номер :01:002:0423 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Балтський район, територія Гольмянської сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 30.11.2026 року.

Спадкоємцями до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є її дочки: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

22.04.2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Русских С.Б. позивачці ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки площею 4,17 га, кадастровий номер :01:002:0423 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Балтський район, територія Гольмянської сільської ради, та видано витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі.

Відповідачка із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку вищезазначеної земельної ділянки до нотаріуса не зверталася.

Таким чином сторони стали співвласниками земельної ділянки, але вільно користуватися і розпоряджатися нею не можуть по причині відсутності між ними згоди.

За зверненням позивачки, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , яка має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 014050 відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії від 30.08.2018 року № 8, розробила варіант розподілу та можливості винесення в натурі (на місцевість) меж земельних ділянок.

Як вбачається з плану поділу земельної ділянки :01:002:0423 по варіанту розподілу з виділенням в натурі (на місцевості), можливо здійснити реальний розподіл, з виділенням в натурі на місцевості земельної ділянки площею 4,1727 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0423, цільове призначення відповідно до КВЦПЗ: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно мається технічна можливість поділу земельної ділянки з виділенням в натурі на місцевості кожній із сторін відокремленої частини земельної ділянки, а саме, ОСОБА_1 земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 2,0864 га, межі земельної ділянки описуються літ. 6ГІ, ІГ2Д, 2Д5Е, 5Е6; ОСОБА_2 земельна ділянка № НОМЕР_2 ., що зареєстрована за померлою ОСОБА_5 площею 2,0863 га, межі земельної ділянки описуються літ. 5В2А, 2АЗБ, 3Б4, 4В5.

Вирішуючи спірне питання суд виходить з того, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України)

Відповідно до ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 визначено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно ( ч. 4 ст. 355 ЦК України), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України, Верховний Суд України дійшов висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено нерухоме майно, яке розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року по справі № 6-12цс13.

Суд, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Керуючись ст.ст. 3, 319, 321, 355, 356, 357, 358, 364, 367 ЦК України, 4, 12, 13, 80, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна, яке складається із земельної ділянки, в натурі задовольнити.

Виділити в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 (одну другу) частки із земельної ділянки площею 4,17 га, що розташована на території Гольмянської сільської ради Балтського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0423, відповідно до технічної можливості поділу земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 2,0864 га, межі якої описуються літ. 6Г1, 1Г2Д, 2Д5Е, 5Е6.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 06.02.2026 року

СУДДЯ