Справа № 946/3595/25
Провадження № 2/946/1042/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання - Вітенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

15.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав.

Свої вимогимотивує тим, що від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2020 по справі № 946/150/20 шлюб розірвано. На підставі судового наказу від 21.01.2020 по справі № 946/151/20 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2024 по справі № 946/5243/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину та пеню за прострочення сплати аліментів. Відповідач по справі аліменти на утримання дитини сплачує нерегулярно, має постійну заборгованість зі сплати аліментів, станом на 01.04.2025 розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 8459,90 грн. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за нею належного догляду та контролю, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, не цікавиться її здоров`ям, не створює умов для отримання дитиною освіти, батьківські збори не відвідує, а також не проявляє до неї батьківської уваги та турботи.

Процесуальні дії суду

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 23).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2025 ухвалено заслухати думку дитини у судовому засіданні, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с 63).

Аргументи учасників справи

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. Додатково пояснила, що відповідач життям дитини, її навчанням, здоров?ям не цікавиться на належному рівні, дитина перебуває на її утриманні, відповідач аліменти належним чином не сплачує. У зв`язку з невиконанням відповідачем аліментних зобов`язань вона постійно звертається до суду щодо стягнення пені та додаткових витрат. Близько двох років батько та син не спілкувалися. Спілкування відновилося після подачі позову до суду. Пред`явленням позову бажає донести відповідачу його обов`язок належним чином приймати участь у вихованні дитини.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно відзиву на позов від 30.06.2025 (а.с. 34-35), просить позовні вимоги залишити без задоволення, станом на 30.06.2025 заборгованість по аліментам відсутня. На ім`я дитини відкрито картку monobank, на яку батько періодично відправляє кошти на власні потреби дитини, що підтверджується рухом коштів по картці від 21.06.2025. Згідно рішення суду від 20.02.2024 про стягнення додаткових витрат, з ОСОБА_2 були стягнуті додаткові витрати на лікування у розмірі 8928,03 грн, проти чого він не заперечував. Утримання дитини включає в себе забезпечення основних життєвих потреб дитини, таких як харчування, одяг, житло, медичний догляд, освіта та інші витрати, необхідні для її нормального розвитку. Це може бути як базові потреби, що покриваються аліментами, так і додаткові витрати, пов`язані з особливими обставинами, наприклад, лікуванням чи розвитком здібностей дитини. Посилання позивачки на те, що дитина знаходиться на її повному утриманні, не відповідає дійсності, оскільки відповідач сплачує аліменти та додатково матеріально допомагає сину, любить його, у них склалися теплі відносини. Позивачкою не доведено, яким чином відповідач не створює умов для отримання дитиною освіти та якими діями він перешкоджає дитині вчитися. Довідка, видана Ізмаїльським ліцеєм № 16, згідно якої батько за період навчання не відвідував заклад освіти, контакти з вчителями не підтримував, не говорить про той факт, що батько не цікавиться дитиною та його навчанням, оскільки батько із сином постійно на зв`язку, спілкується з ним та завжди цікавиться життям дитини, в тому числі і шкільним. З жовтня 2024 року ОСОБА_4 виїхав за кордон, однак продовжує постійно спілкуватися з сином за допомогою телефону (дзвінки, переписка, відеодзвінки). Зазначене підтверджується скріншотами з телефону. До виїзду за кордон батько завжди спілкувався з сином телефоном, забирав дитину зі школи, проводили разом час, святкували дні народження як ОСОБА_3 , так і його братів, дарував синові подарунки, купував одяг, тощо. ОСОБА_2 повторно уклав шлюб, від якого має двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими ОСОБА_3 потоваришував, що підтверджується наданими фотографіями. Надані позивачкою докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківських обов`язків, його винну поведінку щодо сина.

Згідно заяви представника від 24.07.2025 (а.с. 55), позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути у відсутність відповідача та його представника.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяв від 23.07.2025 (а.с.56), 29.09.2025 (а.с. 73), 26.11.2025 (а.с. 89) просив справу розглядати у відсутність представника, при винесенні рішення врахувати інтереси дитини та висновок органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 864/01-21-01 від 23.07.2025. Раніше представник пояснив, що батько після отримання позову подзвонив та повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

21.01.2012 між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2020 № 946/150/20 (а.с. 5, 7).

Від шлюбу мають малолісного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 857 (а.с. 6).

Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 07.07.2020 № 732, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 83).

Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 07.07.2020 № 733, на підставі заяви батька визначено ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , наступний спосіб участі у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним:

-щоп`ятниці з 17.30 до 19.30;

-щосуботи з 09.00 до 17.00;

-щороку 01 вересня (День народження батька);

-щороку 21 липня (другий день після дня народження малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с. 82).

29.10.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклав шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 29.10.2021 Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного акту в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 551 (а.с. 51).

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 від спільного проживання мають малолітніх дітей:

-ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно 23.03.2024 Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 976 від 18.09.2015;

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим повторно 23.03.2024 Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 630 від 20.08.2021.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2024 № 946/5243/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочку сплати аліментів та додаткових витрат на дитину - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування та реабілітацію дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі у розмірі 8928,03 грн, пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 4640,86 грн (а.с.8-11).

Згідно розрахунку державного виконався Ізмаїльського ВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса), заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.04.2025 складає 4640,86 грн (ВП № НОМЕР_5) (а.с.12).

Відповідно до довідки-характеристики, наданої Ізмаїльським ліцеєм № 16 з гімназією та початковою школою Ізмаїльського району Одеської області від 22.04.2025 № 01-19/126, щодо учня 6-Б класу ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 з 01.02.2020 і по теперішній час займається утриманням сина, забезпечує його усіма необхідним шкільним приладдям, відвідує батьківські збори, підтримує контакт з класним керівником та вчителями - предметниками. Батько ОСОБА_2 з 01.02.2020 і по 21.04.2025 до ліцею не приходив, шкільним життям сина не цікавиться, батьківські збори не відвідував, контакт з класним керівником та вчителями - предметниками не підтримував (а.с. 13).

Згідно довідки КНП ІМР ОО «Ізмаїльський міський центр ПМСД» від 20.05.2025 № 390, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в КНП ІМР ОО «Ізмаїльський міський центр ПМСД». Декларація укладена з лікарем - педіатром КНП ІМР ОО «Ізмаїльський міський центр ПМСД». На прийомі у лікаря - педіатра з дитиною буває мати, іноді бабуся. Батько ОСОБА_2 на прийомі з дитиною не перебуває, здоров`ям сина у лікаря - педіатра не цікавиться (а.с. 25).

Відповідно до довідки Ізмаїльського ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області Південного МУМЮ (м. Одеса) від 19.06.2025 № 55011, у Ізмаїльському відділі державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_5 по судовому наказу № 946/151/20 від 21.01.2020, який видано Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Станом на 30.06.2025 заборгованість по аліментам відсутня (а.с. 37).

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України ФОВА-004118985, станом на 24.06.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до кримінальної відповідальності не притягалася, незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с. 39).

30.10.2025 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист по справі № 946/2411/25, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 8459,90 грн (а.с. 97).

Згідно розрахунку державного виконався Ізмаїльського ВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса), заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 08.01.2026 складає 4640,86 грн (ВП № НОМЕР_5) (а.с.95).

Відповідно до довідки-характеристики, наданої Ізмаїльським ліцеєм № 16 з гімназією та початковою школою Ізмаїльського району Одеської області від 22.04.2025 № 01-19/126, щодо учня 6-Б класу ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 з 01.02.2020 і по теперішній час займається утриманням сина, забезпечує його усіма необхідним шкільним приладдям, відвідує батьківські збори, підтримує контакт з класним керівником та вчителями - предметниками. Батько ОСОБА_2 , з 01.02.2020 і по 20.01.2026 до ліцею не приходив, шкільним життям сина не цікавиться, батьківські збори не відвідував, контакт з класним керівником та вчителями - предметниками не підтримував (а.с. 98).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 23.07.2025 № 864/01-21-04, з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 проведено бесіду, про що складено протокол. Під час розмови з`ясовано, що батько не проживає з сім`єю більше 4 років, наразі має дружину та двох синів, з якими проживає у Німеччині. Зі слів ОСОБА_3 , батько спілкується з ним рідко. Малолітній додав, що у батька мало часу, тому що у нього є двоє дітей. ОСОБА_3 розуміє, що батьки посварилися, але він має бажання спілкуватися з батьком. Згідно з посвідченням, наданим УП та СЗН Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю, з дитинства та дітям з інвалідністю на ОСОБА_3 з 01.08.2024 по теперішній час. На електронну адресу служби у справах дітей надійшла заява від ОСОБА_2 (вх. 01-25/136/25 від 27.06.2025), в якій він повідомив, що не підтримує позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина. ОСОБА_2 виїхав за межі України у жовтні 2024 року, однак продовжував спілкування за телефоном (телефонні розмови та sms). Представник ОСОБА_2 , адвокат Пиреу Є.П., надала відзив на позовну заяву з додатками до служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області та до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (копії скріншотів листування з телефону, копії фото з малолітнім сином). Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.07.2025 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, протокол №14. Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним (а.с. 57-59).

Позиція суду

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вислухавши відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18) зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19) вказано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20) зазначено, що під час вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява № 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Заслуханий у присутності представника органу опіки та піклування малолітній ОСОБА_3 пояснив, що на теперішній час проживає разом із матір`ю, батько проживає у Німеччині, із батьком спілкується два рази на тиждень, протягом року майже кожного дня. Під час спілкування батько цікавиться його навчанням, як пройшов його день, говорить, що любить його. Дитина бажає, що батько залишився у його житті, хоче спілкуватися з ним.

Враховуючи те, що батько не втрачає інтересу до дитини, прагне до спілкування із нею та участі у її вихованні, приймаючи до уваги відношення батька до дитини, думку дитини та його бажання спілкуватися із батьком та висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав.

Самі по собі факти, що батько спілкується з дитиною, забезпечує її матеріально, бере участь у вихованні не достатньою мірою не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Оскільки поведінка відповідача свідчить про його волевиявлення виконувати свої батьківські обов`язки, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та відсутності виключних обставин для позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, попередивши відповідача про необхідність належним чином виконувати передбачені сімейним законодавством обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України сплата судового збору покладається на позивачку.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 80, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 150, 155, 164 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належним чином виконувати передбачені сімейним законодавством обов`язки щодо виховання та утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного повного судового рішення.

Суддя: Г.І.Смокіна