Номер провадження: 22-ц/813/847/26
Справа № 523/814/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пасс Катерини Миколаївни на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 29 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Сувертак І.В., у цивільній справі за позовом Житлово -будівельного кооперативу «ДОБРО-116» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за наданні комунальні послуги,

встановив:

15.01.2024 року житлово-будівельний кооператив (далі ЖБК) «ДОБРО-116» (попередня назва ЖБК «Іллічівський-25») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач є власником кв. АДРЕСА_1 .

ЖБК «ДОБРО-116» (попередня назва - ЖБК «Іллічівський-25») є балансоутримувачем вказаного житлового будинку та забезпечує комунальними послугами власників квартир, які знаходяться у будинку.

Внаслідок несплати комунальних послуг, які надаються позивачем, у відповідача станом на 01.11.2023 року виникла заборгованість у загальному розмірі 77185, 44 грн., в тому числі індекс інфляції 28 726, 84 грн. та 3% річних 3 822, 66 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 29.07.2025 року позов ЖБК «ДОБРО-116» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «ДОБРО-116» заборгованість у загальному розмірі 77 185,44 грн., яка складається із заборгованості у розмірі 44 635,94 грн., індексу інфляції у розмірі 28 726,84 грн. та 3% річних у розмірі 3 822,66 грн., судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 6 800,00 грн. (т.2, а.с.82-90).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пасс К.М. ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.113-116).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.01.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.10.2025 року (т.2, а.с.130-131), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.132-133), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням суддів Комлевої О.С. та Сегеди С.М. у відпустках, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 16.01.2026 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за наданні послуги у повному обсязі, у тому числі індекс інфляції та 3% річних за порушення умов зобов`язання, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача наявна заборгованість за надані позивачем послуги (т.2, а.с.82-90).

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон 1) комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з приписами ст. 9 Закону 1 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону 1 договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі).

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі Закон 2).

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Членом об`єднання може бути фізична чи юридична особа, яка є власником квартири (квартир) або приміщення (приміщень) у багатоквартирному будинку.

Членство в об`єднанні є добровільним і може набуватися одночасно з створенням об`єднання при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування.

Членство в об`єднанні розпочинається на підставі поданої письмової заяви власника за згодою об`єднання. Порядок прийняття до об`єднання визначається статутом. Членство в об`єднанні припиняється на підставі поданої письмової заяви власника приміщення або з інших підстав відповідно до статуту об`єднання. Власники приміщень, розташованих у межах одного житлового комплексу, які не є членами об`єднання, можуть укладати з об`єднанням угоди про співпрацю та дії у спільних інтересах (ст. 9 Закону 2 ).

Власник - член об`єднання зобов`язаний виконувати вимоги статуту об`єднання та рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі (стаття 15 цього Закону 2).

За змістом ст. 10 Закону 2 вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів до виключної компетенції яких, між іншим, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків та платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржене в судовому порядку.

Частина 5 ст. 21 вказаного вище Закону 2 встановлює, що для накопичення коштів на ремонт неподільного та загального майна і термінового усунення збитків, що виникли в результаті аварій чи непередбачених обставин, в обов`язковому порядку створюються ремонтний та резервний фонди об`єднання. Кошти цих фондів акумулюються на рахунку об`єднання у банківських установах і використовуються виключно за цільовим призначенням.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (ч. 1 ст. 20 Закону україни2).

Відповідно до ст. 23 Закону 2 внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

При цьому ч. 5 ст. 24 Закон2 встановлено, що невикористання власником приміщень, що йому належить або відмова від користування неподільним та загальним майном не є підставою для звільнення власника від участі в спільних витратах на обслуговування і ремонт неподільного та загального майна в житловому комплексі.

Неможливість здійснення заходів з утримання будинку, через відмову відповідачів сплачувати внески до ремонтного фонду, порушує законні права та інтереси інших співвласників багатоквартирного будинку.

У разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку (ч. 6 ст. 13 Закону2).

Відповідно до наведених вимог чинного законодавства особа, яка є власником приміщення і, в свою чергу, співвласником будинку, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі не здійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів.

Згідно з положеннями ст.17 Закону 2 для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 , в силу Закону 2, є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , а тому на неї покладається зобов`язання дотримуватися обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, які утворили ЖБК «Іллічівський-25» (нова назва - ЖБК «ДОБРО-116»), для належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

ЖБК «ДОБРО-116» (попередня назва -«Іллічівський-25») є балансоутримувачем житлового будинку за вказаною адресою та забезпечує комунальними послугами власників квартир, зокрема надає його мешканцям послуги з утримання будинку та прибудинкової території, вивезення сміття (побутових відходів), водопостачання та водовідведення, опалення.

Рішенням загальних зборів ЖБК «ДОБРО-116» (попередня назва -«Іллічівський-25») від 20.10.2019 року затверджено розмір внеску на утримання та обслуговування будинку і прибудинкової території.

У встановленому законом вказане рішення загальних зборів ЖБК «ДОБРО-116» (попередня назва -«Іллічівський-25») не спростовано.

ЖБК «ДОБРО-116» (попередня назва -«Іллічівський-25») уклав договори для забезпечення виконання послуг з вивезення твердих побутових відходів з ТОВ «Еко-Ренесанс», для забезпечення мешканців будинку тепловою енергією з КП «Теплопостачання міста Одеси», для забезпечення послуг з водопостачання та водовідведення з ТОВ «Інфокс» в особі філії «ІнфоксВодоканал».

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті за житлово-комунальні послуги складає 77 185, 44 грн., з яких: 44 635,94 грн. основний борг, індекс інфляції 28 726, 84 грн. та 3% річних 3 822, 66 грн. (т.1, а.с.14-16).

Однак, відповідачем до відзиву на позовну заяву було додано квитанції по сплату комунальних послуг у вказаній квартирі на загальну суму 22 000,00 грн. (т.1, а.с.109-111).

Проте, доказів про сплату відповідачкою залишку заборгованості у розмірі 22 635,94 грн. матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи часткове погашення боржником заборгованості за комунальні послуги, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення в цій частині змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за комунальні послуги у розмірі 22 635,94 грн.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що між нею та позивачем не було укладено договору про надання комунальних послуг, а тому відсутні підстави для стягнення таких послуг з відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17.

Апелянт також посилається на те, що позивач звернувся до суду з позовом 15.01.2024 року про стягнення заборгованості за період часу з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби COVID-19» строк позовної давності переривався.

Тобто, Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, починається саме з 12.03.2020.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Станом на дату розгляду цієї справи, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS СоV - 2.

Таким чином, оскільки карантин в Україні діяв до 30.06.2023 року, то строк позовної давності на спірні правовідносини не розповсюджується.

Крім того, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року на території України було ведено воєнний стан, який станом на даний час ще триває.

Колегія суддів зазначає, що строк позовної давності переривався з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби COVID-19» та Закону України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022 року) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

За таких обставин, позивач, звертаючись з позовом до суду 15.01.2024 року про стягнення заборгованості за період часу з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, звернувся у встановлений законом строк.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 за порушення виконання зобов`язання на користь ЖБК «Іллічівський-25» індексу інфляції у розмірі 28 726,84 грн. та 3% річних у розмірі 3 822,66 грн. за період з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, виходячи з наступного.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, відповідно до п. 15 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені за таке прострочення.

Як було вказано вище, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2 відмінено з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 року.

Крім того, згідно з п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Було установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вже зазначалось, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року на території України було ведено воєнний стан, строком на 30 діб, який продовжувався і триває на час розгляду даної справи.

За таких обставин, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом 15.01.1024 року про стягнення інфляції та 3% річних за прострочене виконання зобов`язання за період з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, тобто під час дії карантину та воєнного стану на території України, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції у розмірі 28 726,84 грн. та 3% річних у розмірі 3 822,66 грн. за відповідний період часу.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 29,33%, з ОСОБА_1 на користь ЖБК «ДОБРО-116» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 888,11 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 994,44 грн.

Крім того, враховуючи те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, на 70,67%, з ЖБК «ДОБРО-116» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 567,87 грн.

Оскільки зазначена справа згідно п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пасс Катерини Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 29 липня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «ДОБРО-116» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Житлово-будівельного кооперативу «ДОБРО-116», , заборгованість за комунальні послуги у розмірі 22 635,94 грн. (двадцять дві гривні шістсот тридцять п`ять гривень 94 копійки).

В іншій частині позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «ДОБРО-116» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Житлово-будівельного кооперативу «ДОБРО-116», , судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 888,11 грн. (вісімсот вісімдесят вісім гривень 11 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 994,44 грн. (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто чотири гривні 44 копійки).

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «ДОБРО-116», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 567,87 грн. (дві тисячі п`ятсот шістдесят сім гривень 87 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева