Провадження № 2/185/809/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мельник А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ФК «Пінг-понг» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020 в розмірі 16 500 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилався на те, що 06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1322263. Договір укладено за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. На виконання умов договору ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти в розмірі 5 000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання. 09.10.2020 згідно Договору факторингу № 03/10 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020 на користь ТОВ «Діджи фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи фінанси» набуло право вимог до відповідача. В подальшому, 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020. Згідно Витягу з Додатку № 1 до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло права вимоги до відповідача за договором № 1322263 від 06.03.2020 у розмірі 16 500, 00 грн., з яких: 5 000, 00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 10 500, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1000, 00 грн. - сума заборгованості за комісією.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Зінченко А.С. від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін.

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 01.04.2025 призначено повторний розподіл справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Юдіній С.Г.

Ухвалою від 09.04.2025 дану цивільну справу прийнято до провадження суддею Юдіною С.Г., визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін.

Представник відповідача адвокат Глєбов Г.В. надав відзив на позов, зазначив що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Кредитор включив в умови договору комісію в якості «плати за оформлення кредиту» що є незаконним. Вважає що позивачем не доведено первинними доказами наявність заборгованості. Крім того, вважає що відсотки за користування кредитом нараховані поза межами строку користування. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача надав додаткові пояснення у справі, зазначив що відповідач не заперечує факт укладання кредитного договору, а відповідно і отримання за договором кредитних коштів та визнає обізнаність відповідача щодо умов Кредитного договору та нарахування заборгованості. Оскільки відповідачем кредитні кошти не повернуті і відповідач продовжував ними користуватися, ТОВ «Мілоан» відповідно до умов Договору з якими погодився відповідач нарахував проценти за користування кредитом за п.п. 1.5.2, 2.3.1, 1.6, 2.3.2.

Представником відповідача адвокатом Глєбовим Г.В. надано до суду клопотання про часткове визнання позову, а саме в частині стягнення з нього тіла кредиту в розмірі 5 000 грн. та відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування відповідно до п.1.5.2. Договору в розмірі 3000 грн. пропорційно до визнаних вимог зменшити судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, у позові просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

06.03.2020 ОСОБА_1 підписав в електронному вигляді анкету-заяву на кредит № 1322263, яку він подав на офіційному сайті ТОВ Мілоан (а.с. 10)

06.03.2020 між ТОВ Мілоан та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1322263, відповідно до п. 1.1 умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 26-28).

Відповідно до п. 1.2 - 1.5 Розділу 1 кредитного договору, сума кредиту становить 5 000 грн. у валюті - гривня; кредит надається строком на 30 днів з 06.03.2020, термін (дата) повернення кредиту : 05.04.2020.

З умов п. 6.1 договору вбачається, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно з анкетою-заявою на кредит № 1322263 від 06.03.2020, роздрукованою позивачем із сайту miolan.ua, в ній міститься інформація щодо суми кредиту, строку кредиту, суми до повернення (з врахуванням комісії та процентів), анкетні даних фізичної особи, що співпадають із відповідними даними відповідача, а також процес оформлення та розгляду заяви № 1322263.

Надана суду вказана анкета-заява від 06.03.2020, як і Кредитний договір від 06.03.2020, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача.

Додаток №1 до договору про споживчий кредит № 1322263 від 06.03.2020 - Графік платежів - також містить підпис позичальника (а.с. 29).

Платіжним доручення 16209174 від 06.03.2020 підтверджено факт перерахування коштів ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 5000 грн.

Згідно з витягом з рахунку відповідача наданого АТ «Укрсиббанк» грошові кошти в розмірі 5 000 грн. зараховані на його рахунок.

Відповідач не належним чином виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 16 500 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн.; заборгованість за відсотками становить 10 500 грн.; заборгованість за комісією 1 000 грн.

09.10.2020 згідно умов Договору факторингу № 03/10, ТОВ Мілоан відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс набуло права вимоги до відповідача (а.с. 19-22).

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ ФК «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, ТОВ ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020.

01 липня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» змінило найменування на ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» (а.с. 107,108).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановлено, є доведеним факт укладання 06.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 1322263, та перерахування 06.03.2020 грошових коштів на картковий рахунок відповідача в сумі 5 000 грн. за укладеним Кредитним договором на погоджених умовах Акцепту оферти одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг» в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020 року в сумі 5 000 грн. за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом слід зазначити наступне.

Згідно з п. 1.2 договору, сума кредиту становить 5 000 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору, кредит надається строком на 30 днів з 06.03.2020.

За п. 1.4 термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 05.04.2020.

Відповідно до п. 1.5.2 проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована.

Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти від 06.03.2020 перевищує 30 днів.

Отже, нарахування процентів за користування коштами в сумі 5 000 грн. слід проводити із відсоткової ставки 2,0 %, яка обмежується 30 днями та їх загальний розмір складає 3 000 грн. (5 000 грн. х 2,0 % х 30 днів).

Розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 10 500 грн. позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за Кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020 в розмірі 3 000 грн. - в межах строку користування кредитом.

Стосовно заборгованості за комісією 1 000 грн. слід зазначити наступне.

Пунктом 1.5.1 передбачена сплата комісії за надання кредиту 1000 грн.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже вимога позивача про стягнення комісії в розмірі 1 000 грн. не підлягає задоволенню.

Суд вважає встановленим розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором № 15186-03/2021 від 20.03.2021 в розмірі 1 999, 64 грн., з яких : 1999, 64 грн. заборгованість за основною сумою боргу, що підтверджується наданими позивачем відповідними розрахунками, і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 грн. позивач надав суду: договір про надання правової допомоги № 43657029 від 07.08.2024 року, детальний опис робіт адвоката Білецького Б.М., акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги на суму 6 000 грн.

З урахуванням часткового задоволення позову в сумі 8 000 грн., що складає 48,48% від суми позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню судові витрати: 2 422, 40 грн. х 0,4848 = 1174,38 грн. - судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. х 0,4848 % = 2 908,80 грн.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 89, 259, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за Кредитним договором № 1322263 від 06.03.2020 року в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, з яких : 5 000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3 000,00 заборгованість за відсотками.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судові витрати: судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1 174 грн. 38 коп.; витрати на правничу допомогу адвоката 2 908 грн. 80 коп., а всього 4 083 (чотири тисячі вісімдесят три) 18 копійок.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня її проголошення (складення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Рибальська, 22.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 .

Суддя С. Г. Юдіна