АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року

м. Чернівці

справа № 726/3378/25

провадження № 22-ц/822/264/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.

за участю секретаря судових засідань Тодоряка Г. Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 21 листопада 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Байцар Л. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2025 року до досягнення сином двадцяти трьох років.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі у сторін народилось троє дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час звернення із цим позовом досяг повноліття; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями доданими до позовної заяви копіями свідоцтв про народження дітей.

З липні 2025 року відповідач почав проживати окремо за іншою адресою.

ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою, є повнолітнім, однак продовжує навчання, тому потребує сторонньої матеріальної допомоги, так як більшість часу змушений проводити в освітньому закладі або вивчаючи лекційні матеріали під час підготовки до семінарських занять, що позбавляє останнього можливості працевлаштуватись та фінансово себе забезпечувати. Розклад навчання сина також не надає йому можливості вільно працювати та отримувати дохід.

Позивачка офіційно працевлаштована, однак її дохід не надає можливості повноцінно матеріально утримувати повнолітнього сина та забезпечувати його усім необхідним, оскільки вона також утримає інших двох неповнолітніх дітей, несе витрати на купівлю продуктів харчування, оплату комунальних послуг та інше.

У свою чергу Зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований, має постійний дохід, проте відмовляється добровільно утримувати повнолітнього сина.

Відповідач є здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштований та має постійний дохід. На переконання позивачки, відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на належному для нього рівні.

Також відповідач є власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , нежитлового приміщення площею 22.4 кв. м., яке розташоване на АДРЕСА_2 .

Зважаючи на вказані обставини з посиланням на норми статей 182, 198-201 СК України вважала наявними обставини для задоволення позову.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 21 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2025 року, до досягнення сином двадцяти трьох років.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_5 є повнолітнім, однак навчається у Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки та права» на четвертому курсі за спеціальністю «Право», а тому потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Сторонами не оспорюється та обставина, що син проживає з матір`ю.

У зв`язку з наведеним, наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та не має самостійного доходу.

При визначенні розміру аліментів суд на підставі статей 182, 198-201 СК України, враховував матеріальний стан платника аліментів (отримання заробітної плати, наявність на праві власності нерухомого майна), відсутність доказів неспроможності відповідача сплачувати аліменти, які співставив із необхідністю відповідача утримувати себе та ще двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини справи, суд вважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця на період навчання сина до досягнення ним повноліття. За висновком суду такий розмір аліментів є розумним та справедливим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 21 листопада 2025 року в частині визначеного судом розміру аліментів змінити, а саме: стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2025 року до досягнення сином двадцяти трьох років.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що визначений судом розмір аліментів у 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача з урахуванням його майнового стану, зокрема рівня щомісячного доходу, який становить близько 19 600 гривень, відсутності будь-яких боргових зобов`язань, наявності на праві власності рухомого та нерухомого майна; відсутності на утриманні інших осіб та відсутності відкритих виконавчих проводжень, є необґрунтовано заниженим та таким, що не відповідає потребам повнолітньої дитини та майновому стану і фінансовим можливостям ОСОБА_2 .

Зокрема суд першої інстанції не врахував, що повнолітній син потребує коштів на харчування, купівлю навчального приладдя, канцелярії, одягу, оплати проживання та вартості дороги до навчального закладу.

З урахуванням майнового стану відповідача, аліменти, які отримуватиме повнолітній син, у разі їх розрахунку відповідно до визначеного судом першої інстанції розміру, становитимуть близько 2 450 гривень.

Наведений вище розмір аліментів, на думку позивачки, є надто малим для дитини відповідного віку та його потреб, а також не відповідає фінансовим можливостям відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

За час перебування у шлюбі у сторін народилось троє дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв (витягами) про народження дітей (а. с. 10-15).

У серпні 2022 між ОСОБА_1 як замовником та Чернівецьким кооперативним фаховим коледжем економіки і права укладено договір про надання освітньої послуги підготовки фахівця за денною формою навчання (а. с. 18).

Відповідно до підпунктів 1.1, 4.1 договору термін навчання становить три роки десять місяців, а вартість освітньої послуги 101 640 гривень.

Згідно з копією довідки від 19 вересня 2025 № 765, виданої Чернівецьким кооперативним фаховим коледжем економіки і права, ОСОБА_5 навчається у вказаному навчальному закладі на 4-му курсі за спеціальністю «Право» (а. с. 17).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 вересня 2025 року № 445278712 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , та нежитлове приміщення № XIV, загальною площею 22,4 кв. м., яке також розташоване за вищевказаною адресою (а. с. 19).

З копії довідки про доходи від 10 листопада 2025 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 на посаді стрільця 3 розряду у підрозділі АТ «Укрзалізниця» за період з травня 2025 року по жовтень 2025 року склала 109 222 гривні 29 копійок (а. с. 43).

Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру № 7341 Міністерства внутрішніх справ станом на 03 жовтня 2025 року за ОСОБА_2 зареєстровано: транспортний засіб марки JAWA 350, 1977 року випуску, транспортний засіб марки ZONGSHEN ZS350-5, 2007 року випуску, транспортний засіб марки FIAT SCUDO, 2001 року випуску (а. с. 57-58).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.

За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений і положеннями статті 180 СК України.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

На час звернення із цим позовом син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досяг повноліття.

Однак, як вбачається із довідки Чернівецького кооперативного фахового коледжу економіки і права від 19 вересня 2025 року № 765, ОСОБА_5 навчається на 4-му курсі вищевказаного коледжу за спеціальністю «Право» на денній формі навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частин першої, другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

На час вирішення спору відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становив 3 028 гривень.

Верховний суд у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20) дійшов висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У пункті 20 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

За правилом статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у свої постановах неодноразово звертав увагу на те, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див.: постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_4 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Також у відповідача є неповнолітні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач працює на посаді стрільця 3 розряду у підрозділі АТ «Укрзалізниця» та за період з травня 2025 року по жовтень 2025 року його заробітна плата склала 109 222 гривні 29 копійок.

Суд першої інстанції, установивши, що син відповідача ОСОБА_5 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на його повнолітнього сина.

Визначаючись із розміром аліментів суд першої інстанції з додержанням вимог частини першої статті 182 СК України врахував: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у відповідача інших двох неповнолітніх дітей, яких він відповідно до закону зобов`язаний утримувати; належність ОСОБА_2 на праві власності нерухомого та рухомого майна, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Однак в резолютивній частині вказав про стягнення аліментів з відповідача виключно до досягнення сином двадцяти трьох років без зазначення про стягнення аліментів саме на період навчання, що не узгоджується із положеннями частини другої статті 199 СК України щодо припинення права на утримання у разі припинення навчання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 грудня 2024 року у справі № 640/11970/20, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

З урахуванням наведеного підлягає зміні резолютивна частина оскаржуваного рішення шляхом викладення її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2025 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років».

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про недостатність присуджених судом першої інстанції до стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів та наявності підстав для їх збільшення до 1/6 частки.

У цій частині колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61-350св17), відповідно до якої, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

На підтвердження витрат пов`язаних із навчанням сина позивачка надала договір про надання освітньої послуги підготовки фахівця за денною формою навчання від серпня 2022 року, укладеного між нею та Чернівецьким кооперативним фаховим коледжем економіки і права.

Факт навчання сина та понесення витрат за вищевказаним договором відповідач не оспорював.

Відповідно до підпунктів 1.1, 4.1 договору термін навчання становить три роки десять місяців, а вартість освітньої послуги 101 640 гривень.

З розрахунку на місяць вартість послуги становить 2 209 гривень 56 копійок (101 640,00 / 46 місяців).

З доданої до відзиву довідки про доходи від 10 листопада 2025 року, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 на посаді стрільця 3 розряду у підрозділі АТ «Укрзалізниця» за період з травня 2025 року по жовтень 2025 року склала 109 222 гривні 29 копійок. Тобто середня заробітна плата відповідача за вказаний період становила 18 203 гривні 71 копійка, а 1/8 частки від середньої заробітної плати 2 275 гривень 46 копійок.

Доказів понесення інших витрат (зокрема на придбання підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження), пов`язаних із навчанням повнолітнього сина, позивачка до суду не подавала.

При цьому колегія суддів враховує, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

В даному випадку суд першої інстанції також обґрунтовано виходив із того, що на утриманні відповідача також перебувають двоє інших неповнолітніх дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що ОСОБА_2 на праві власності належать квартира АДРЕСА_3 , та нежитлове приміщення № XIV, загальною площею 22,4 кв. м., яке також розташоване за вищевказаною адресою на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки як вбачається з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки від 26 вересня 2025 року № 445278712 ці об`єкти нерухомості набуті відповідачем у власність ще у 2016 році.

Належність ОСОБА_2 на праві власності трьох транспортних засобів 1977 року випуску, 2007 року випуску, та 2001 року випуску відповідно, також не дає підстав для відступу від критерію оцінки судом реальної можливості одного з батьків надавати допомогу повнолітній дитині, у зв`язку з продовженням нею навчання, оскільки не доводять витрати платника аліментів на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Колегія суддів при цьому акцентує увагу на тому, що особливість присуджених до стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів полягає в тому, що зі збільшенням доходу платника аліментів відповідно збільшується й розмір аліментів.

Висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням фактичних обставин справи (перебування на утриманні інших двох неповнолітніх дітей) узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 січня 2024 року у справі № 591/1707/22 (провадження № 61-10564св23, від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21 (провадження № 61-14183св23).

З огляду на вищевикладене аргументи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують, зводяться у загальному до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, яким суд першої інстанції надав належну та обґрунтовану правову оцінку, з якою погоджується й суд апеляційної інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції частково ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому слід змінити його резолютивну частину, виклавши її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2025 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років».

Щодо заявленого представником позивачки клопотання про відкладення розгляду справи

04 лютого 2026 року представником позивачки ОСОБА_3 подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання, призначене на 04 лютого 2026 року, за станом здоров`я.

Колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні цього клопотання, зокрема враховуючи, що: явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана обов`язковою; представниками сторін надавалися пояснення по суті спору; в клопотанні не вказано про наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 04 лютого 2026 року.

При цьому апеляційний суд керується тим, що законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з урахуванням конкретної ситуації у справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду (див. постанову Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі № 447/852/23 (провадження № 61-4989ск24).

Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не забезпечили явку своїх представників.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 02 липня 2024 року у справі № 910/12118/22.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити резолютивну частину рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 21 листопада 2025 року, виклавши її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2025 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК