Провадження № 2/369/8705/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Хацько Н.О., розглянувши заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» - адваката Сезько Юлії Романівни про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» - адвакат Сезько Юлія Романівна разом із зазначеною позовною заявою надала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунках банківських та/або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми 518 149,79 грн., що включає: 498 669,74 грн. ціну позову; 12000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу; 7 480,05 грн. судовий збір.

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що між ТОВ «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 060525 від 08.05.2025 року, згідно умов договору позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 477 629,46 грн, що станом на 08.05.2025 року еквівалентно 11 487,00 доларів США, строком до 07 жовтня 2025 року. Однак, у визначені кредитором строки вимога не була виконана. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору на адресу позичальника було направлено претензію з вимогою повернення наданої позики, яку відповідач залишив без відповіді, а викладені у ній вимоги без задоволення. На теперішній час основна заборгованість за договором позики складає 489 346,20 грн. Таким чином, відповідач вже тривалий час ухиляється від виконання взятих на себе договірних зобов`язань. Отже, накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 може забезпечити фактичне виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо договірних зобов`язань.

В свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі від 06.05.2020 у справі № 700/720/17.

Суд враховує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року по справі № 753/22860/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 755/9322/20 зазначено, що ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

З матеріалів позовної заяви слідує, що предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у зв`язку з порушення відповідачем умов кредитного договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів щодо обґрунтування співмірності даного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, так до матеріалів вказаного позову та заяви про забезпечення позову не додано жодного належного доказу про те, що позивачем вживалися будь-які заходи щодо встановлення наявності у відповідача нерухомого та рухомого майна та вчинення останнім дій щодо його реалізації. Крім того, як вбачається з заяви, позивач просить накласти арешт на відкриті рахунки відповідача, однак будь-які дані про відкриті рахунки, їх цільове призначення, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст.149, 150, 151, 152, 153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» - адвоката Сезько Юлії Романівни про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТІНІУМ САЙБЕР ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О. Хацько