ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1059/25 Головуючий суддя І інстанції Овсянніков В. С.
Провадження № 22-ц/818/393/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чернишова Кирила Олександровича на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року, у цивільній справі № 619/1059/25, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява була мотивована тим, що заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05.03.2024 у справі № 619/5677/21 позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено повністю та скасовано відомості у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0141, а також скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0141 у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Це рішення вступило в законну силу 05.04.2024.

Позивач вказав, що під час виконання вказаного рішення йому стало відомо від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, що неможливо виконати рішення суду у зв`язку з наявністю у Відповідача державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 № ЯИ 572224.

Вважає, що наявні усі підстави для скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 ЯИ 572224.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 за № ЯИ 572224 на земельну ділянку з кадастровим №:00:001:0141.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

Позивачем зазначено єдиною підставою для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку це неможливість виконання заочного рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05.03.2024, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.07.2024.

Проте це не може бути безумовною підставою для визнання недійсним та скасування державного акту без з`ясування всіх інших обставин, які стосуються суті справи.

Позовна заява ОСОБА_1 взагалі не вмотивована.

Позивачем не наведено, чому позов пред`явлено саме до цих відповідачів; яких обставин стосується заочне рішення Котелевського районного суду від 05.03.2024, яке відсутнє в матеріалах справи; яким чином дане рішення стосується державного акту від 09.12.2009 року № ЯИ 572224; кому він видавався і на підставі чого; яким чином він унеможливлює виконання заочного рішення суду і яким чином воно стосується безпосередньо позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Чернишов Кирило Олександрович подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказав, що згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що Суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судове рішення у справі № 619/5677/21. Дана позиція також узгоджується висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 23.03.2021 року у справі № 910/3191/20 та у постанові Верховного Суду від 24.10.2024 р. по справі № 752/8103/13-ц. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.04.2025 р. у справі № 924/971/23 суд дійшов висновку: "Положення процесуального законодавства щодо можливості з`ясування певних обставин з відкритих державних реєстрів чи витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. За таких обставин колегія суддів вважала, що використання судом за власною ініціативою відомостей з відкритих державних реєстрів є лише засобом боротьби із недобросовісною поведінкою учасників цивільного судочинства, а не механізмом сприяння стороні у збиранні процесуального матеріалу.

Заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05.03.2024 р. по справі № 619/5677/21, яке суд помилково не взяв до уваги, було зокрема встановлено накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 . Вказане накладення позбавляє Позивача можливості отримати у власність земельну ділянку під належним йому домоволодінням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернишова Кирила Олександровича, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду не повністю відповідає.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними мотивами відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за № 29-20-9,1-4713/0/19-24 від 10.07.2024, стосовно скасування відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0141, адвокату Чернишову К. було роз`яснено, що згідно даними відділу № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 року, та за даними Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0141 обліковується державний акт на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 ЯИ 572224.

Встановивши вказані обставини суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Враховуючи вищезазначене та з урахуванням наявної інформації про зареєстроване право, для скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі необхідними є дії щодо припинення права власності посвідченого державним актом від 09.12.2009 ЯИ 572224.

Суд першої інстанції вказав, що позивачем зазначено єдиною підставою для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку це неможливість виконання заочного рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05.03.2024, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.07.2024.

За таких обставин суд вказав, що це не може бути безумовною підставою для визнання недійсним та скасування державного акту без з`ясування всіх інших обставин, які стосуються суті справи.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач за даних обставин справи обрав неналежний спосіб захисту.

Так, заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року у справі № 619/5677/21 (провадження № 2/535/70/24) були встановлені наступні обставини, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України з огляду на склад учасників справи є преюдиціальними у даній справі.

« ОСОБА_1 , як власник домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мав намір встановити межі земельної ділянки, я користувачем якої був постійно, та в подальшому приватизувати земельну ділянку під своїм домоволодінням.

Однак, Рішенням № РВ-021 від 20.11.2021 року Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв?язку з тим, що існує перетин з земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0141 на 9.3784%.

Внаслідок цього порушено інтереси позивача ОСОБА_1 , який є постійним користувачем спірної земельної ділянки, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходиться його приватне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

За відомостями, що містяться у Державному земельному кадастрі земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0141 знаходиться в приватній власності у гр. ОСОБА_2 з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва площею 0,1279 га та має адресу: АДРЕСА_1 » (див. у ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/117474989).

Вказаним заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року у справі № 619/5677/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки, задовольнити повністю.

Скасовано відомості у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0141;

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0141 у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач у справі, яка наразі переглядається у апеляційному порядку з тих самих підстав поставив питання про скасування Державного акту на право власності відповідачки на суміжну земельну ділянку від 09.12.2009 ЯИ 572224.

Разом з тим, такі вимоги позивача не є належними для захисту порушеного права користування земельною ділянкою, на якій розташоване його приватне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Скасування державної реєстрації права власності відповідачки на вказану суміжну земельну ділянку само по собі не є достатнім для визнання незаконним її права власності, яке посвідчене вищевказаним Державним актом на право власності відповідачки на суміжну земельну ділянку від 09.12.2009 ЯИ 572224 та захисту права позивача внаслідок часткового накладення меж суміжних земельних ділянок. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.

Так, щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 7376), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148151, 153, 154, 167, 168)).

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

За такого правового регулювання визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку не вирішить спір про право, так само не вирішить і питання про захист прав та інтересів позивача. Натомість внаслідок задоволення віндикаційного позову вирішується спір про право, рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (див. п.п. 93-95постанови ВП ВС від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах один з одним, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (аналогічні висновки викладені у пунктах 108110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Натомість усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14- ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)].

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору.

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

(див. п.п. 123-125, 127 вказаної постанови ВП від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23)).

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві користування позивачеві, як власнику домоволодіння та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_2 , що як було зауважено вище для встановлення конкретних меж накладання суміжних земельних ділянок, також потребує відповідних висновків судової земельно-технічної експертизи, які даному випадку у справі відсутні.

При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду, з урахуванням принципу диспозитивності, ст. 13 ЦПК України, позбавлений повноважень для розгляду позову відповідно до підстав та предмету, які не були розглянуті в суді першої інстанції.

За таких обставин та відповідно до вказаного правового обґрунтування рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові.

Оскільки остаточний результат рішення суду не змінився відповідно до змісту ст.141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чернишова Кирила Олександровича задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року-змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2026 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.