Справа № 549/419/25
Провадження № 2/549/9/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року

Чорнухинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Василюк Т.М.

секретаря судових засідань Давиденко Ю.В.

прокурора Мрічко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в селищі Чорнухи цивільну справу за позовом заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Попова Сергія Васильовича, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Чорнухи-птиця» про конфіскацію земельної ділянки у громадянина російської федерації,

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Попов Сергій Васильович, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Чорнухи-птиця» про конфіскацію земельної ділянки у громадянина російської федерації.

Позов мотивовано тим, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 на підставі розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації від 15.12.2016 №428 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» він отримав у право власності земельну ділянку за кадастровим номером :00:003:0046 площею 3,4218 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Чорнухинської селищної ради.

У подальшому, на підставі зазначеного розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації, 11.01.2017 відповідач у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрував право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :00:003:0046, площею 3,4218 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чорнухинської селищної ради на той час Чорнухинського району (на даний час Лубенського району), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 251.

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 з ТОВ «Чорнухи-Птиця» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, відповідно до п. 4 договору його укладено на 7 років.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.01.2017, номер запису про інше речове право -18569983.

Успадкована відповідачем земельна ділянка не відчужені у терміни, визначені ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, тому вказане призвело до порушення вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим просить конфіскувати їх у власність держави.

Ухвалою судді від 30 вересня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надало пояснення, в яких просило позовні вимоги керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області задовольнити.

У судове засідання представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в режимі відеоконференції не з`явився.

У судовому засіданні представник позивача - прокурор Мрічко В.І. позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, вказавши, що ОСОБА_1 , являючись громадянином російської федерації та набувши у власність частину земельної ділянки в порядку спадкування, в установленому законом порядку не вжив заходів до її відчуження протягом установленого законом строку, тому вона підлягає конфіскації.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади в Україні, відзиву на позовну заяву чи інших заяв та клопотань не подавав.

Представник третьої особи ТОВ «Чорнухи-Птиця» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, пояснення на позовну заяву чи інших заяв та клопотань не подавав.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, що підтверджується копією його паспорта.

На підставі рішення Чорнухинського районного суду від 26.08.2016 у справі № 549/331/16-ц визнано право власності на земельну ділянку розміром 4,6 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Чорнухинської селищної ради Полтавської області та належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0128032, виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 21.12.1996, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 .

Розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації від 27.09.2016 № 367 визначено надати дозвіл ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_1 , російської федерації на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі земельної частки (паю) 4,6 в умовних кадастрових гектарах за межами населених пунктів Чорнухинської селищної ради Чорнухинського району Полтавської області.

На підставі розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації від 15.12.2016 №428 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» він отримав у право власності земельну ділянку за кадастровим номером :00:003:0046, площею 3,4218 га.

Уподальшому,11.01.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0046 загальною площею 3.4218 га, номер відомостей про речове право 18569581.

Таким чином, ОСОБА_1 став власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0046 загальною площею 3.4218 га.

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 з ТОВ «Чорнухи-Птиця» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, відповідно до п. 4 договору його укладено на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право за інших рівних умов поновлення його на новий строк.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.01.2017, номер запису про інше речове право-18569983, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №432734400.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13,14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

У відповідності до ч.5 ст.22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Частиною 4 ст.81 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на вказану земельну ділянку відповідач набув з 11.01.2017, після державної реєстрації речового права на нерухоме майно, однак у подальшому і по даний час земельна ділянка ним самостійно не відчужена, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

Згідно пункту "е" ч.1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до п.10 ч. 1ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Відповідно до ч.5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 01 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.38, ч. 1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратурою надіслано Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області лист від 24.06.2025 № 53/2-4172ВИХ-25 про виявлені порушення також прокуратура просила повідомити про вжиті заходи.

Головним управлінням Держгеокадастру у Полтаській області листом від 13.08.2025 № 10-16-0.63-3292/2-25 Лубенську окружну прокуратуру повідомлено, що до надходження листа окружної прокуратури Головному управлінню Держгеокадастру не було відомо про факти викладені в ньому, оскільки управління не є суб`єктом державної реєстрації речових прав та не володіє інформацією щодо громадянства та дати народження ОСОБА_1 .

Наведене свідчить, що уповноваженим державним органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст.145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Так, ст.131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

В даному випадку порушення інтересів держави полягає у тому, що відповідач ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, порушив визначену статтями 13, 14, 41 Конституції України, статтями 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та як іноземний громадяним не відчужив її упродовж року після набуття права власності. На даний час він без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України.

Правовий висновок щодо застосування ч.3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до п. 76-77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Відповідно до п.80 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови).

У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду.

Враховуючи, що відповідач, будучи іноземним громадянином, з 11.01.2017 по даний час після набуття права спільної часткової власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не вжив заходів до відчуження земельної ділянки, тому є всі підстави для її конфіскації у власність держави, відповідно позов прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 3622,60 грн.

Керуючись ст. ст.4,12,13,76-80,81,83, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Попова Сергія Васильовича (адреса: вул. Старо-Троїцька, 13 м. Лубни, Лубенський район, Полтавська області, код ЄДРПОУ ), який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (адреса: вул. Затишна, 23 м. Полтава, Полтавська область, ) до ОСОБА_1 (адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Чорнухи-птиця» (адреса вул. Сковороди,15 селище Чорнухи, Лубенський район, Полтавська область про конфіскацію земельної ділянки у громадянина російської федерації задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області належну ОСОБА_1 на праві приватної власності земельну ділянку за кадастровим номером :00:003:0046 загальною площею 3,4218 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Чорнухинської територіальної громади Лубенського району.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3622 (три тисячі шістсот двадцять дві) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2026 року.

Суддя Василюк Т. М.