Справа № 373/2585/25
Провадження № 2/373/169/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої судді Хасанової В.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Лисенко О.С. 28.08.2025 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 31.12.2024-100003055 від 01.01.2025 у загальному розмірі 54900,00 грн. Також просить стягнути понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 01.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір № 31.12.2024-100003055 шляхом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 31.12.2024 та надсилання відповідачем відповіді про прийняття пропозиції (акцепт).

Відповідно до умов договору відповідачу 01.01.2025 надано кредит в розмірі 18000,00 грн строком на 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 20.05.2025.

Сторони договору погодили фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1,0 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом, зазначених у графіку платежів.

Також умовами договору встановлено розмір комісії за надання кредиту, що становить 15 % від суми кредиту та дорівнює 2700,00 грн. Комісія за надання кредиту нараховується та обліковується в день видачі кредиту та сплачується відповідно до графіку платежів за кредитом.

За кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання відповідно до умов договору нараховується неустойка у розмірі 180,00 грн незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 3.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії.

Пунктом 4.1 Договору врегульовано надання кредиту на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-60ХХ-ХХХХ-7808.

Таким чином, відповідач, уклавши 01.01.2025 з позивачем кредитний договір № 31.12.2024-100003055, взяв на себе обов`язок повернути позивачу кредит, відсотки за кредитним договором та комісії у строки та в розмірах, встановлених умовами договору.

Проте, всупереч вимог договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював погашення кредитної заборгованості згідно умов договору. Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідача перед ТОВ «Споживчий центр» складає 54900,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом 18000,00 грн; заборгованість за процентами 25200,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту 2700,00 грн; заборгованість по неустойці 9000,00 грн.

Щодо правомірності нарахування неустойки зазначив, що п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачкою був укладений після набрання чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду на те, що Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.

Ухвалою від 25.11.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі, яку відповідачу направлено за зареєстрованим місцем проживання, він отримав 04.12.2025, що слідує з рекомендованого повідомлення, повернутого на адресу суду.

У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову.

Зважаючи на відсутність відзиву на позов та клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, суд розглянув справу на підставі письмових матеріалів, поданих позивачем, як передбачено ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 01.01.2025 укладено електронний кредитний договір № 31.12.2024-100003055, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) розміщеної на вебсайті ТОВ «Споживчий центр» у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявки сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода).

Відповідно до кредитного договору № 31.12.2024-100003055 від 01.01.2025 кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит на суму 18000,00 грн на строк 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 20.05.2025. Продовження (лонгація, пролонгація) строку договору умовами не передбачена. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена шляхом укладення додаткового договору.

Сторони договору погодили фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1,0 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом.

Договором встановлено розмір комісії за надання кредиту, економічна сутність якої - плата за надання кредиту, що становить 15 % від суми кредиту та дорівнює 2700,00 грн. Комісія за надання кредиту нараховується та обліковується в день видачі кредиту та сплачується відповідно до графіку платежів за кредитом.

Умовами договору встановлено порядок повернення кредиту відповідно до графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору.

Умовами договору також погоджено сплату неустойки у розмірі 180,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми не виконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 10.1 пропозиції на укладення кредитного договору зазначений договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця.

Відповідно до Розділу 3 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії.

Згідно з п. 2.1 Договору електронний кредитний договір, частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктом 4.1 Договору передбачено надання кредиту на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-60ХХ-ХХХХ-7808.

До укладення договору про споживчий кредит з використанням ІТС Товариства позичальнику було направлено Паспорт споживчого кредиту, який містить усі необхідні відомості про істотні умови договору та орієнтовну загальну вартість кредиту, розраховану від бажаної суми кредиту 18000,00 грн за 140 днів користування ним.

Судом встановлено, що відповідачем документи, які складають кредитний договір, були підписані за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано йому смс-повідомленням на номер телефону НОМЕР_1 зазначений ним як фінансовий.

Інформацією № 208-2108 від 21.08.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає ТОВ «Споживчий центр» послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі договору про переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 встановлено, що відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 01.01.2025 00:00:59 на суму 18000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 612490859, призначення платежу: видача за договором кредиту № 31.12.2024-100003055.

Позивачем також надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 31.12.2024-100003055 від 01.01.2025 позичальника ОСОБА_1 за період з 01.01.2025 по 20.05.2025, яка складає 54900,00 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 18000,00 грн; заборгованість за процентами 25200,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту 2700,00 грн; заборгованість по неустойці 9000,00 грн.

Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0038148 від 11.11.2010 ТОВ «Споживчий центр» () здійснює економічну діяльність з інших видів кредитування (основний) (код 64.92).

Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування».

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 12 та ч. 1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Зі змісту частин 2, 3 ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться.

За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень викладених у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами. Моментом його підписання є використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність (ч. 1 ст. 536 ЦК України).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо.

Судом встановлено, що основним видом економічної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» є надання послуг з інших видів кредитування, що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань номер запису 0038148 від 11.11.2010.

01.01.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитний договір № 31.12.2024-100003055.

Позичальник за допомогою інструменту ідентифікації системи BankID Національного банку пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства.

Встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який було надіслано у SMS-повідомленні на номер телефону, що був зазначений ним як фінансовий 063-620-34-42.

Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або SMS-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору) та підписано договір відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами правочину.

Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши за допомогою системи iPay.ua на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначений ним у кредитному договорі (заявці), суму позики, що підтверджується інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 208-2108 від 21.08.2025.

Суду надано в електронній формі роздруківку тексту заявки кредитного договору № 31.12.2024-100003055 (кредитної лінії), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 31.12.2024-100003055 (кредитної лінії) підписані одноразовим ідентифікатором, які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача 4149-60XX-XXXX-7808. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначив самостійно в системі.

Відповідно до норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Зважаючи на наведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.

У зв`язку з наведеним, довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 21.08.2025 про перерахування коштів кредиту за допомогою системи iPay.ua, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, надано докази щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача визначена позивачем за кредитним договором за період з 01.01.2025 по 20.05.2025, ним не вносилось жодного платежу на погашення заборгованості за кредитом, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 18000,00 грн та проценти як плата за користування кредитом, у розмірі 25200,00 грн.

Згідно з п. 4 ч.1 ст 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються також комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Відповідно до п.7 кредитного договору, сторонами обумовлено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми виданого кредиту в розмірі 2700 грн.

Аналізуючи умови договору, суд дійшов висновку про правомірність встановлення одноразової комісії за надання кредиту у даному договорі та відсутність підстав, передбачених ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», для визнання цих договірних умов нічемними, як таких, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом.

Відповідний висновок не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. А тому позовні вимоги зі стягнення комісії за надання кредиту в сумі 2100 грн за цим договором є правомірними.

Отже, вимога про стягнення за кредитним договором № 31.12.2024-100003055 комісії за надання послуги у розмірі 2700,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо нарахованої неустойки у розмірі 9000,00 грн, суд враховує положення Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18 та передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Разом з тим, суд не може погодитися з аргументами позивача про те, що норми Цивільного кодексу України в питанні нарахування неустойки є загальними та поступаються в пріоритеті застосуванню норм спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.

Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц.

Водночас, як зазначає позивач у даній справі, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону.

З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказує позивач, так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування неустойки під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 9000,00 грн.

З огляду на вищевикладене загальна сума заборгованості за кредитним договором № 31.12.2024-100003055 від 01.01.2025, яка стягується судом з відповідача на користь позивача, складає 45900,00 грн, з яких: сума неповернутого кредиту у розмірі 18000,00 грн; проценти, як плата за користування кредитом, у розмірі 25200,00 грн (18000,00 грн х 1 % х 140 днів); комісія пов`язана з наданням послуги у розмірі 2700,00 грн.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2422,40 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 54900,00 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 45900,00 грн, що становить 83,61 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2025,37 грн (2422,40 грн х 83,61 %).

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 31.12.2024-100003055 від 01.01.2025 в розмірі 45900 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в розмірі 2025 (дві тисячі двадцять п`ять) грн 37 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ? Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133А, м. Київ, 01032,

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя В.В. Хасанова