КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2515/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника заявника - адвоката Цесельської І. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кравця Ростислава Юрійовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі Сташків Т. Г.

від 28 липня 2025 року

у цивільній справі № 372/6383/23 Обухівського районного суду Київської області

за заявою ОСОБА_1

про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,

заінтересована особа: Виконавчий комітет Української міської ради як орган опіки та піклування,

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною громадянки ОСОБА_2 , 1952 р. н., та призначення його опікуном. Також заявник просив призначити судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи та звільнити його від сплати судового збору.

В обґрунтування вимог заявник зазначив, що ОСОБА_2 проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з доданою медичною документацією, вона страждає на мультиінфарктну деменцію вираженого ступеня з повною втратою самообслуговування та має низку супутніх тяжких захворювань (наслідки інфаркту мозку, ішемічна хвороба серця, онкологічний анамнез).

Через психічний стан ОСОБА_2 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки. ОСОБА_1 вказав, що є зятем особи, має повну цивільну дієздатність, фактично здійснює за нею догляд і забезпечує необхідні побутові умови, а тому просив задовольнити заяву.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатною.

У призначенні опікуном ОСОБА_1 відмовлено.

Встановлено над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку та доручити здійснення опіки над нею органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області.

Апелянт ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравець Р. Ю., вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В апеляційній скарзі зазначає, що суд, посилаючись на формальний висновок органу опіки та піклування про «недоцільність» такого призначення, безпідставно відмовив у призначенні його опікуном над недієздатною тещею, ОСОБА_2 . Скаржник звертає увагу на те, що він є членом сім`ї підопічної, тривалий час проживає з нею в одній квартирі, фактично здійснює догляд та має переважне право на призначення опікуном згідно зі ст. 63 ЦК України.

Наголошує, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «опіка» (юридичне представництво прав) та «догляд» (фізична допомога), дійшовши хибного висновку, що наявність у скаржника роботи перешкоджає виконанню обов`язків опікуна. Також апелянт вказує, що суд не врахував письмові заяви рідних доньок недієздатної, які відмовилися від опікунства на користь ОСОБА_1 через об`єктивні життєві обставини (робота, відрядження), та безпідставно зазначив про відсутність доказів неможливості здійснення ними догляду.

Стверджує, що висновок опікунської ради має виключно рекомендаційний характер і не є обов`язковим для суду, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду. На думку апелянта, призначення опікуном органу опіки та піклування, який є колегіальним органом і не може здійснювати безпосередній догляд, порушує принцип забезпечення найкращих інтересів недієздатної особи та залишає її без реального захисту. З огляду на наведене, просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 липня 2025 року в частині відмови у призначенні його опікуном та покладення обов`язків опікуна на орган опіки та піклування, ухвалити нове рішення, яким призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника - адвокат Цесельська І. В., підтримала апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та доводів.

Інші учасники не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника заявника (апелянта) дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки КП «Підприємство по обслуговуванню житла Української міської ради» від 29.11.2023 № 133 та копією акту обстеження квартири про проживання від 24.11.2023.

Згідно з копією епікризу виписного з медичної карти стаціонарного хворого № 2094, виданого КП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради, ОСОБА_2 має клінічний діагноз: мультиінфарктна деменція вираженої ступені із повною втратою самообслуговування та соціального функціонування; супутні захворювання: наслідки інфаркту мозку; хронічна ішемічна хвороба серця; гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця з (застійної) серцевою недостатністю, пневмонія неуточнена; стан після оперативних втручань з приводу С-г молочної залози - правобічна мастектомія в 2005 році; з приводу С-г кишківника в 2014 році.

Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 1112706 ОСОБА_2 має першу групу інвалідності підгрупа Б з 11.01.2024 та потребує постійного догляду.

Згідно з копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 13.07.2003, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 13.07.2007, актовий запис № 1183. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .

Відповідно до копії Висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Української міської ради про недоцільність призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном над тещею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Української міської ради від 24.10.2024 року № 316, опікунська рада при виконавчому комітеті Української міської ради вважає недоцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .

Відповідно до заяви ОСОБА_5 , яка надійшла до суду 24.07.2025, ОСОБА_6 є рідною донькою ОСОБА_2 та не має можливості особисто здійснювати опікунські функції через об`єктивні життєві обставини, зокрема, через характер зайнятості, який не дозволяє їй забезпечувати постійну фізичну присутність і належний рівень догляду за матір`ю. Враховуючи її стан, обумовлений хворобою, лише ОСОБА_1 може надати їй необхідну психоемоційну підтримку, а в разі потреби - і фізичну допомогу. Це пояснюється тим, що до захворювання між ними склалися поважні та довірчі стосунки. Крім того, вона не має змоги чинити на нього маніпулятивний вплив, як це відбувається у взаємодії з нею. ОСОБА_5 вважає, що призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 буде повністю відповідати її інтересам, забезпечить належний рівень догляду, піклування та захист її прав.

Відповідно до заяви ОСОБА_7 , яка надійшла до суду 24.07.2025, ОСОБА_7 є рідною донькою ОСОБА_2 та не має можливості здійснювати опіку над своєю матір`ю ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що її діяльність пов`язана з регулярними відрядженнями по Україні та за кордон. Вважає, що призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 буде повністю відповідати її інтересам, забезпечить належний рівень догляду, піклування та захист її прав.

Визнаючи ОСОБА_2 недієздатною, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи особа страждає на стійкий хронічний психічний розлад, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (ст. 39 ЦК України).

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з висновками суду в цій частині, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення в частині визнання особи недієздатною судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення опікуном ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що згідно з частиною першою статті 60 ЦК України призначення опікуна здійснюється судом за поданням органу опіки та піклування, натомість у матеріалах справи наявний висновок опікунської ради про недоцільність призначення заявника опікуном. Встановивши, що разом із недієздатною проживає її рідна донька, суд вказав на відсутність належних доказів того, що її зайнятість унеможливлює здійснення догляду за матір`ю. Суд також врахував, що заявник має постійне місце роботи, що вимагає його присутності на робочому місці, а відтак він не може забезпечити постійний нагляд та перебування поруч із недієздатною особою, яка потребує стороннього догляду внаслідок психічного захворювання. З огляду на це, суд дійшов висновку про необхідність покладення виконання обов`язків опікуна на орган опіки та піклування для забезпечення захисту прав недієздатної особи.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Аналогічна норма закріплена у процесуальному законодавстві: відповідно до частини першої статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.

Частинами 4, 5 статті 63 ЦК України передбачено, що опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна.

Системний аналіз статті 60 ЦК України та статті 300 ЦПК України свідчить про те, що процесуальною підставою для призначення судом конкретної особи опікуном є наявність відповідного подання органу опіки та піклування про доцільність такого призначення.

У подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.07.2024 у справі № 727/597/24 дійшов наступного висновку: «Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування... Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Відсутність цього подання унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки опікуна».

Також Верховний Суд у зазначеній постанові наголосив, що вирішуючи питання про призначення опіки, суд не діє самостійно у виборі кандидатури без врахування позиції профільного органу, а приймає рішення на підставі подання.

У справі, що переглядається, орган опіки та піклування надав суду висновок про недоцільність призначення заявника опікуном. За відсутності позитивного подання органу опіки та піклування у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для призначення скаржника опікуном.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі №496/4271/16-а, оскільки правовідносини не є релевантними. Вказана позиції стосувалася спорів позовного провадження (зокрема, щодо позбавлення батьківських прав), де висновок органу опіки оцінюється як один із доказів. Натомість у справах окремого провадження про призначення опікуна діє спеціальна норма (ст. 60 ЦК України), яка встановлює обов`язковість подання. У згаданій постанові від 24.07.2024 (справа № 727/597/24) Верховний Суд прямо вказав, що за відсутності подання про призначення опікуна висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №496/4271/16-а, є нерелевантними до спірних правовідносин.

Щодо переважного права родичів (ст. 63 ЦК України) та зайнятості, колегія суддів зазначає, хоча ч. 4 ст. 63 ЦК України надає перевагу родичам при призначенні опікуна, ця норма не є безумовною і застосовується з урахуванням можливості особи виконувати обов`язки та позиції органу опіки. Суд першої інстанції слушно врахував, що наявність у скаржника постійної роботи, яка вимагає його присутності на робочому місці, у поєднанні з діагнозом підопічної (деменція з повною втратою самообслуговування), створює ризики залишення недієздатної особи без належного нагляду.

Колегія суддів відзначає, що рішення суду про покладення обов`язків опікуна на орган опіки та піклування є правильним способом захисту прав недієздатної особи в ситуації, коли призначення запропонованої фізичної особи є неможливим. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.12.2024 у справі № 634/1126/23, де суд касаційної інстанції погодився з аналогічним вирішенням справи, вказавши на необхідність забезпечення соціально-правового захисту недієздатної особи державним органом до моменту можливого призначення іншого опікуна-фізичної особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кравця Ростислава Юрійовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 січня 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов