ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3198/24 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко Л. М.
Провадження № 22-ц/818/240/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (далі за текстом-позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 321406,15 грн., моральну шкоду у розмірі 40000 грн. та судовий збір у розмірі 6242,06 грн.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначив, що 17 червня 2023 року водій автомобілю марки «Toyota» модель «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 - відповідач ОСОБА_1 , рухаючись поблизу будинку № 50 по вул. Клочківській у м. Харкові, у стані алкогольного сп`яніння виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault», модель «Scenic» з д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який внаслідок зіткнення відкинуло на автомобіль марки «Chevrolet», модель «Volt» з д.н.з. НОМЕР_3 , 2017 року виготовлення, під керуванням його власника - позивача ОСОБА_2 .

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 у справі № 638/14236/23 відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Постановою Харківського апеляційного суду від 10.01.2024 постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року по справі було залишено без змін, а апеляційну скаргу правопорушника без задоволення.

Всупереч вимогам та приписам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу марки «Toyota», модель «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 не була забезпечена полісом ОСЦПВВНТЗ, дійсним на день ДТП 17.06.2023.

Позивач у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу марки «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_4 та не забезпечення транспортного засобу марки «Toyota», модель «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 полісом ОСЦПВВНТЗ дійсного на дату скоєння відповідачем ДТП, звернувся до МТСБУ з письмовою заявою про здійснення страхового відшкодування.

Згідно наданого позивачем висновку експерта за результатами транспортної товарознавчої експертизи № 49B від 07.09.2023 вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля марки «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_5 , номер шасі (VIN) НОМЕР_6 , 2017 року виготовлення, пошкодженого внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, складає 476 606,15 грн. з урахуванням ПДВ на складові частини, з яких: 434 903,56 грн. з ПДВ вартість необхідних для ремонту нових складових частин; 15 565 грн. вартість ремонтних робіт, 26 137,59 грн. вартість необхідних матеріалів, а вартість заподіяного власнику автомобіля марки «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (VIN) НОМЕР_6 , 2017 року виготовлення, матеріального збитку складає 328 738,94 грн. при визначенні якого експертом було застосовано коефіцієнт 0.34 фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні.

Крім того, зазначив, що належний позивачу автомобіль марки «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_4 , 2017 року випуску був єдиним засобом його пересування та членів його сім`ї. Пошкодження автомобіля, внаслідок ДТП від протиправних дій відповідача, який на той час був співробітником поліції, який до того ж перебував у стані алкогольного сп`яніння в період дії воєнного стану в Україні й на території, яка піддається постійним ворожим ракетним обстрілам, а також добровільне відшкодування відповідачем іншим потерпілим від ДТП в повному обсязі моральної та матеріальної майнової шкоди й одночасне зумисне цілковите ігнорування відповідачем обов`язку з відшкодування будь-якої шкоди завданої позивачу особисто, спричиняє останньому сильних душевних страждань та негативно впливає на психологічний стан, у зв`язку з триваючим до сьогодні стресом від пошкодження належного позивачу автомобіля, триваючого більше 8-ми місяців перебування в розібраному стані та цілковитої бездіяльності відповідача. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 40000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 321406 (триста двадцять одна тисяча чотириста шість) грн 15 коп., з яких: 316606,15 грн. різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, 3500 грн. витрати на проведення транспортної товарознавчої експертизи, 1300 грн. витрати на евакуацію транспортного засобу СТО.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6242 (шість тисяч двісті сорок дві) грн 06 коп.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не було повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судом не було з`ясовано, що наданий відповідачем відеозапис від 26.09.2024 підтверджує, що транспортний засіб марки «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_7 на день розгляду справи був повністю відремонтований.

Позивачем приховано факт відновлення транспортного засобу, приховано реальну вартість ремонтно відновлювальних робіт, натомість, подано недопустимий доказ у вигляді висновку експерта.

Вважає, що Шевченківським районним судом м. Харкова під час ухвалення судового рішення від 28.04.2025 по справі № 638/3198/24 було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Висновки суду, що містяться у оскаржуваному рішенні про невідновлення автомобіля в повному обсязі та недоведеність цього факту, не відповідають обставинам справи.

Позивачем не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності Позивача на транспортний засіб марки «Chevrolet», модель «Volt», VIN НОМЕР_6 , 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_8 (далі транспортний засіб).

Тобто право власності Позивача на транспортний засіб має підтверджуватися договором купівлі-продажу чи договором комісії. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є правовстановлюючим документом.

У оскаржуваному рішенні Шевченківського районного суду м. Харкова від 28.04.2025 по справі № 638/3198/24 суд проігнорував недоведеність Позивачем факту приналежності йому транспортного засобу, про відшкодування майнової шкоди якому заявлені позовні вимоги, та дійшов необґрунтованого висновку про те, що на відшкодування майнової шкоди майну має право потерпілий, незалежно від того, чи належить таке майно потерпілому на праві власності чи інших правових підставах, чи ні.

Суд у своєму рішенні не надає жодної оцінки з приводу того, що відповідно до змісту висновку експерта № 49В за результатами транспортно-товарознавчої експертизи від 07.09.2023 усі пошкодження, що містяться на транспортному засобі, надано йому для проведення експертизи, мали місце до моменту ДТП 17.06.2023, тобто не мають жодного відношення до зазначеного ДТП та до дій Відповідача.

Договір, укладений між ФОП ОСОБА_4 , як суб`єктом господарювання, та ОСОБА_2 від 09.08.2013 року про визначення суми матеріального збитку не є підставою для проведення експертизи, адже такий договір укладено не із експертом, а із суб`єктом господарювання. На суб`єктів господарювання не розповсюджується дія Закону України «Про судову експертизу», тому експертизу проведено та складено висновок за результатами проведення такої експертизи неуповноваженою на те особою

Ураховуючи зазначені норми цивільного законодавства, положення ч. 1 ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», а також зміст п. п. 1.8, 4.12 Інструкції, вважає, що Договір про визначення суми матеріального збитку від 09.08.2013, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , на підставі якого, відповідно до вступної частини висновку експерта № 49В за результатами транспортно-товарознавчої експертизи від 07.09.2023, складено зазначений висновок та Договір про надання послуг транспортно-товарознавчої експертизи № 45/23 від 09.08.2023 є двома абсолютно різними договорами, що відрізняються істотною умовою договору предметом, та істотними умовами документу, на підставі якого може здійснюватися експертиза датою. Крім зазначеного, договір від 09.08.2013 року не містить у собі номеру, а договір датований 09.08.2023 містить у собі № 45/23, що є персональною та ідентифікуючою ознакою будь-якого договору.

Суд у оскаржуваному рішенні дійшов необґрунтованого висновку про те, що висновок експерта складений на підставі зовсім іншого договору (дата, номер, предмет договору), аніж той, що зазначено безпосередньо у висновку експерта № 49В за результатами транспортно-товарознавчої експертизи від 07.09.2023, таким чином визнавши встановленою ту обставину, яка є недоведеною Позивачем.

Судом під час ухвалення оскаржуваного рішення не прийнято до уваги той факт, що доказом розміру майнової шкоди у разі повного відновлення транспортного засобу є докази, які містять реальні витрати, понесені особою на придбання запчастин, проведення ремонтно-відновлювальних робіт тощо, а не висновок експерта за результатами транспортно-товарознавчої експертизи, який містить у собі розмір можливих витрат, які можуть бути понесені Позивачем.

Крім зазначеного, судом досліджено, але не взято до уваги докази у вигляді копій наряд-замовлення та акту здачі-приймання робіт, загальний розмір яких становить 14 000 грн., поданих Позивачем разом з позовною заявою на підтвердження розміру понесених збитків на проведення ремонтно-відновлювальних робіт.

Ураховуючи те, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається саме як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення та беручи до уваги те, що висновок експерта № 49В за результатами транспортно-товарознавчої експертизи від 07.09.2023 у випадку повного відновлення транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди не може бути належним та допустимим доказом розміру завданої майнової шкоди, висновок суду, викладений у оскаржуваному рішенні про доведеність Позивачем розміру майнової шкоди на суму становить 316606,15 грн. висновком експерта є необґрунтованим.

Ураховуючи факт особистої зацікавленості експерта у результатах транспортно-товарознавчої експертизи та наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості та об`єктивності експерта враховуючи ту обставину, що одна і та ж сама особа була оцінювачем матеріального збитку транспортному засобу за дорученням МТСБУ від 17.07.2024 та проводила транспортно-товарознавчу експертизу за заявою Позивача від 09.08.2024 у один і той самий день, 07.09.2023, доказ у вигляді Висновка експерта № 49 В за результатами транспортно-товарознавчої експертизи від 07.09.2023 відповідно до ч. 7 ст. 106 та ч. 1 ст. 78 ЦПК України на думку відповідача є недопустимим

Суд під час ухвалення оскаржуваного рішення не надав оцінки недопустимості доказу у вигляді Висновка експерта № 49 В за результатами транспортно-товарознавчої експертизи від 07.09.2023, зокрема, і через особисту зацікавленість експерта та порушення ним ст. 107 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», а також невідповідність даного висновка експерта вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, внаслідок чого судом визнано недоведену обставину, що має значення для справи, доведеною.

Позивачем не надано жодного доказу, на підтвердження факту заподіяння Відповідачем моральних та душевних страждань Позивачу. Усі обставини, про які зазначає Позивач, є видумками та припущеннями, які є недоведеними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що наданий відповідачем електронний доказ в формі відеозапису фізичної особи є недопустимим та недостовірним доказом для справи і жодним чином не може засвідчувати факт проведення позивачем повного відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля.

Вказує, що відповідач належним чином повідомлявся про місце та дату здійснення огляду автомобіля, проте не скористався наданим правом.

Вважає, що укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_4 договір №45/23 від 09.08.2023 року про надання послуг з транспортної товарознавчої експертизи з визначення суми матеріального збитку заподіяного власнику та вартості відновлювального ремонту є належною правовою підставою для проведення транспортної товарознавчої експертизи та оформлення за її результатами висновку № 49В від 07.09.2023 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

Висновок експерта Шаповалова В.І. № 49 В від 07 вересня 2023 року є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача. При цьому, відповідачем жодним чином не спростовано його висновків щодо суми відновлювального ремонту автомобіля.

Відповідно до скріншоту квитанції МТСБУ здійснило безготівкове зарахування позивачу у розмірі 160000 грн. згідно наказу № 3.1./2266 від 11 лютого 2024 року.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача ОСОБА_1 , який є винною у ДТП особою, підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Перевіривши розрахунок позивача суд погодився із тим, що сума відшкодування, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 316606,15 гривень, як різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_5 (476606,15 грн.) та страховим відшкодуванням, виплаченим МТСБУ (160000 грн.).

Щодо доводів представника відповідача про повне відновлення позивачем автомобіля марки Chevrolet Volt, д.н.з. НОМЕР_5 суд зазначив наступне. Судом у судовому засіданні було досліджено відеозапис з якого убачається, що позивач сидить за кермом припаркованого автомобіля Chevrolet Volt, д.н.з. НОМЕР_5 , між тим суд вважає, що вказаний відеозапис не може слугувати доказом повного відновлення автомобіля як на момент подачі позову так і на момент розгляду справи, оскільки з нього не вбачається, коли зроблено вказаний запис та чи в повному обсязі відновлено автомобіль.

Суд в результаті дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 321406,15 грн, з яких: 316606,15 грн. різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, 3500 грн. витрати на проведення транспортної товарознавчої експертизи, 1300 грн. витрати на евакуацію транспортного засобу СТО.

Виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завданої шкоди позивачеві, неможливість використовувати пошкоджений автомобіль для звичайного способу життя, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2023 року о 19 год 32 хв в м. Харкові по вул. Клочківській, 46, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_9 , допустив виїзд на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та з автомобілем Chtvrolet, державний номерний знак НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньою транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, чим порушив вимоги пунктів 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП. Крім того, 17 червня 2023 року о 19 год 32 хв в м. Харкові по вул. Клочківській, 46, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_9 , став учасником ДТП, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно з відповіддю КНП «МКЛШ та НМД» проф О.І. Мещанінова № 01-30/1156 від 19.06.2023, результат дослідження крові на вміст етилового спирту 0, 721 проміле. Зазначені обставин підтерджені копією постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року, що міститься в матеріалах справи.

Вказаною вище постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок в дохід держави. Визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частини першої статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до положень частини другої статті 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 січня 2024 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишено без змін.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 власником транспортного засобу «Chevrolet» моделі «Volt», д.н.з. НОМЕР_4 , 2017 року випуску є ОСОБА_2 . При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про недоведеність позивачем факту належності йому пошкодженого транспортного засобу, оскільки шкода відшкодовується саме потерпілому, яким відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року є ОСОБА_2 відповідач по справі.

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо недоведеність у позивача права звернення до суду з цим позовом про відшкодування шкоди.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду.

Так, у п.п. 141-146 постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) були висловлені наступні висновки.

«141. Велика Палата Верховного Суду вважає, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

142. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

143. Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

144. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

145. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. У цій частині мотиви суду першої інстанції підлягають зміні в редакції цієї постанови.

146. Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14,і така практика є сталою.»

Як зазначає позивач та не спростовується відповідачем відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу марки «Toyota», модель «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 не була забезпечена полісом ОСЦПВВНТЗ, дійсним на дату скоєння ДТП.

Відповідно до висновку експерта № 49В від 07 вересня 2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_5 , номер шасі (VIN) НОМЕР_6 , 2017 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 червня 2023 року, складає 476 606,15 грн. з ПДВ на складові частини, з яких: 434 903,56 грн. з ПДВ вартість необхідних для ремонту нових складових частин; 15 565 грн. вартість ремонтних робіт, 26 137,59 грн. вартість необхідних матеріалів, а вартість заподіяного власнику автомобіля марки «Chevrolet», модель «Volt», д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі (VIN) НОМЕР_6 , 2017 року виготовлення, матеріального збитку складає 328 738,94 грн.

При цьому відповідач не спростував додані до вказаного висновку документи, які підтверджують правовий статус та компетенцію вищевказаного судового експерта.

Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Сторона відповідача не заперечує, що вищевказана експертиза була складена на зверненням позивача вищевказаним експертом, а зазначені у доводах скарги аргументи для його відводу є недостатніми, тому колегія суддів відхиляє наведені у скарзі з цього приводу доводи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України.

Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

У даному випадку суд розглянув вимоги про відшкодування майнової шкоди, яка складається з вартості матеріалів і робіт, необхідних для відновлення автомобіля позивача у майбутньому. При цьому колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо недоведеності цих вимог з огляду на те, що на думку відповідача автомобіль позивача на день розгляду справи вже був відремонтований та що зазначені у висновку експерта ушкодження існували до ДТП, за їх необґрунтованістю.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України повторно дослідив висновок судового експерта та додані до нього фото таблиці та з`ясував, що дійсно, до вищевказаного ДТП автомобіль, який був придбаний позивачем, мав певні ушкодження, які локалізовані в іншому місці, та вже були відсутні на день вищевказаного ДТП, що свідчить про те, що вони на день ДТП були усунені, а висновок експерта ґрунтуються лише на тих механічних ушкодженнях, які автомобіль позивача отримав в результаті вищевказаного ДТП, винним у скоєнні якого згаданий судовим рішенням був визнаний відповідач.

Твердження сторони відповідача щодо меншої вартості фактично проведеного ремонту автомобіля позивача за своїм змістом є лише припущенням, на яких відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2021 року в справі № 204/5314/18; від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі №363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі №754/10777/15-ц.

Відповідно до висновку експерта №49В від 07.09.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Chevrolet», модель «Volt», VIN НОМЕР_6 , 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_8 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17.06.2023 року з урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 328738,94 грн з ПДВ на складові частини.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet», модель «Volt», VIN НОМЕР_6 , 2017 року випуску, ДНЗ НОМЕР_8 пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17.06.2023 року складає 476606,15 з ПДВ на складові частини.

Таким чином, встановивши, що автомобілю позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків, розмір яких підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 321406,15 грн, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, яке було виплачено позивачу у розмірі 160000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з висновком експертного автотоварознавчого дослідження. Однак, такі доводи колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем зі свого боку всупереч визначеного ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку не надано будь-яких доказів на спростування цього висновку.

При цьому, в ході розгляду справи відповідач з метою спростування результатів дослідження не скористалася своїм процесуальним правом на подання клопотання про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що за змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду.

Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя та здоров`я позивача ОСОБА_2 , а невирішеність питання викликає в нього моральні страждання.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди потерпілому, спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе задовольнити частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була йому спричинена.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки висновки суду повністю відповідають обставинам справи, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли своє підтвердження, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 19 січня 2026 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М. Мальований.

О.В.Маміна.