РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/6663/25

Номер провадження 2/495/3577/2025

02 лютого 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючої судді Топалової А.Л., із секретарем судового засідання Кісьовою А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Першої Білгород-Дністровської Державної нотаріальної контори Одеської області про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильєв П.О., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Першої Білгород-Дністровської Державної нотаріальної контори Одеської області про зняття арешту з майна.

Свої вимоги мотивує тим, що він разом із відовідачкою ОСОБА_2 є власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Білгород-Дністровського міського суду від 02 липня 1997 року у справі № 2-301/1997 року.

Водночас з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дрежавного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 08.08.2025 №438760396 вбачається, що вказана квартира з 24 рудня 2008 року знаходиться в обтяженні (вид обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8326127, зареєстровано: 24 грудня 2008 року за № 8326127, підставою для якого послугувала ухвала Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 12 березня 1997 року.

Ухвала Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 12 березня 1997 року була заходом забезпечення позову під час розгляду цивільної справи № 2-301 1997 року. Між тим, рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 02 липня 1997 року у справі № 2-301/1997 рік (суддя Смаглій М.В.) ОСОБА_1 вселений у квартиру АДРЕСА_2 ; визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши у квартирі ОСОБА_1 житлову кімнату площею 12,8 кв.м. та 9,8 кв.м. коридору, вбудовану шафу, ванну, туалет залишено в загальному користуванні, а також кухню; здійснено поділ квартири АДРЕСА_3 , визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на паєчастку, що складають по 5 924 гривні 50 копійок; у виселенні ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 , відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили, судова справа знищена за строками зберігання, проте обтяження, накладене рамках цієї справи ухвалою суду від 12.03.1997 року не знято, що на теперішній час порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 як титульного власника та співвласника зазначеної квартири, тому звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 03.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 14.00 год 02 лютого 2026 року.

У підготовче засідання 02.02.2026 року сторони не з`явились.

Представником позивача надана до суду заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідачем ОСОБА_2 надана до суду заява про визнання позову, в якій зазначає, що обтяження, яке є предметом спору, порушує права та інтереси не тільки позивача, але і її, як другого співвласника, при цьому фактичних та правових підстав для наявності обтяження вказаної квартири на сьогоднішній день не існує, просить позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності.

Відповідачем Першою Білгород-дністровської Державної нотаріальної контори Одеської області надана до суду заява про розгляд справи без його участі.

Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, а також підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, в наявності всі підстави для винесення рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до положень статті 206 ЦПК України.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв`язку із не виявленням обставин, які перешкоджають проведенню судового засідання, враховуючи заяви учасників провадження, керуючись частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності учасників справи.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно із принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міського суду Одеської області (суддя Смаглій М.В.) від 12 березня 1997 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виселення і вселення, за клопотанням позивача наклав арешт на квартиру АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії з продажу, дарування, міни квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 02 липня 1997 року у справі № 2-301/1997 рік (суддя Смаглій М.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виселення і вселення, визначення порядку користування квартирою та поділу паєнакопичення ОСОБА_1 вселений у квартиру АДРЕСА_2 ; визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши у квартирі ОСОБА_1 житлову кімнату площею 12,8 кв.м. та 9,8 кв.м. коридору, вбудовану шафу, ванну, туалет залишено в загальному користуванні, а також кухню; здійснено поділ паєнакопичення квартири АДРЕСА_4 , визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 його частку, що складають по 5 924 гривні 50 копійок; у виселенні ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 відмовлено. Рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 02 липня 1997 року у справі № 2-301/1997 рік набрало законної сили 14 липня 1997 року.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 14 вересня 2023 року № 950 VIII «Про перейменування вулиць та провулків в місті Білгород-Дністровський» провулок Московський перейменовано на провулок Вербний, від так наразі адреса об`єкту нерухомого майна (квартири) є: АДРЕСА_5 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 серпня 2025 року № 438760396, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в обтяженні (вид обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8326127, зареєстровано: 24 грудня 2008 року за № 8326127 реєстратором: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, підставою для якого послугувала ухвала Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 12 березня 1997 року.

Згідно листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2024 року № 5/3998/24вих/2-301/1997 справа № 2-301 1997 року знищена згідно Інструкції про порядок відбору, знищення та зберігання справ та документів, які утворилися в діяльності суду, як така, строк зберігання якої сплинув.

Згідно відповіді Комунального підприємства "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" від 18.08.2025 № 960, первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_6 була проведена Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.03.1994 року за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 21.03.1994 року. Станом на 31.12.2012 року власником квартири АДРЕСА_6 була ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 21.03.1994 року.

ОСОБА_5 09.07.1994 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 09.07.1994 Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області.

Судом встановлено, що обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 було накладене під час розгляду цивільної справи № 2-301/1997 рік.

Під час ухвалення рішення 02.07.1997 у цивільній справі № 2-301/1997 рік за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виселення і вселення, визначення порядку користування квартирою та поділу паєнакопичення, яке набрало законної сили, питання скасування арешту квартири АДРЕСА_2 , накладеного ухвалою судді Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 2 березня 1997 року вирішено не було.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має прав мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позов для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майно у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов до висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулося порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції. Крім того, Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Рисовський проти України» (№ 29979/04) 20 жовтня 2011 року, установив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Взагалі основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" від 23.09.1982р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006р.).

Отже, на час звернення з позовною заявою обтяження з майна не знято, цим в свою чергу порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлений змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Суд, перевіривши доводи учасників справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Про стягнення судових витрат з відповідача позивачем не заявлено.

Керуючись статтями 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 24 грудня 2008 року № 8326127 Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою (тип обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8326127, зареєстровано: 24 грудня 2008 року за № 8326127 реєстратором: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська, 12, (04849) 6-06-59, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_2 ), підставою для якого послугувала ухвала Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 12 березня 1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування (ім`я) сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: Перша Білгород-дністровська державної нотаріальна контора Одеської області, адреса: 67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська, 12.

Повний текст складено 02.02.2026.

Суддя Анна ТОПАЛОВА