УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року

м. Київ

справа № 215/7101/24

провадження № 61-11427ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Толстих Анна Борисівна, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР» (далі - ТОВ «ШЛЯХБУД КР») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька,

в розмірі 781 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що позивачка є дочкою ОСОБА_2 , який працював помічником машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах ТОВ «ШЛЯХБУД КР». З ОСОБА_2 стався нещасний випадок 16 жовтня

2018 року о 02 год 53 хв.

Відповідно до акта спеціального розслідування групового нещасного випадку,

що стався 16 жовтня 2018 року о 02 год 53 хв на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» форми Н-5

та акта № 2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, комісія дійшла висновку, що груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Смерть помічника машиніста тепловоза ОСОБА_2 згідно з висновком судово-медичної експертизи настала від несумісних із життям травм тіла. Причини настання нещасного випадку: основна організаційна причина - недодержання вимог законодавства з охорони праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки,

на які видано відповідний дозвіл; супутні, зокрема, технічна - незадовільний технічний стан транспортних засобів загального користування, незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території; організаційна причина - невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкції з охорони праці.

Відповідно до пункту 6 акта форми Н-5 комісія дійшла висновку, що груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками визнано таким, що пов`язаний

з виробництвом. Таким чином, у результаті дій, пов`язаних із використанням джерела підвищеної небезпеки, з батьком ОСОБА_1 , який був працівником відповідача, стався нещасний випадок - він отримав виробничу травму, внаслідок якої настала його смерть.

Смертю батька позивачці завдано глибоких моральних страждань, вона втратила рідну людину. Батько виховував її з народження до моменту смерті, оскільки мати ОСОБА_1 покинула сім`ю у віці 9 років. Потрясіння через смерть батька призвели до того, що ОСОБА_1 перебуває в напруженому психічному стані, оскільки у віці 18 років залишилася без найбільш близької людини. Їй не вистачає спілкування з батьком, його підтримки та любові. Окрім психологічної складової, смерть батька докорінно змінила звичний для неї стан життя, вона вимушена самостійно влаштовувати свій побут, назавжди втратила турботу та підтримку батька. Отже, смерть рідної людини призвела до незворотних негативних змін

у особистому житті позивача та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі викладеного позивачка просила суд стягнути з відповідача

781 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду

в розмірі 150 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті, спричиненої позивачці, суд першої інстанції врахував обставини справи, зокрема, що смерть батька спричинила та буде спричиняти протягом усього життя

їй душевних страждань, що істотно змінює життя позивачки та тягне за собою зараз і потягне у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачки, неможливо.

За наслідками смерті позивач позбавлена моральної підтримки з боку померлого

в майбутньому.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн, суд першої інстанції урахував ступінь вини роботодавця та самого потерпілого, характер і тривалість моральних страждань позивачки у зв`язку зі смертю батька, істотність вимушених змін у її житті, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що настала, їх невідворотність, а також засади розумності

та справедливості.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 13 березня 2025 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на користь ОСОБА_1 змінено, збільшено цей розмір

з 150 000,00 грн до 200 000,00 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнутих

з ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на користь держави, змінено, збільшено цей розмір

з 1 500,00 грн до 2 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що районний суд зробив правильні висновки по суті вирішення спору, частково задовольнивши позов ОСОБА_1 , повно встановив фактичні обставини спору та надав правову оцінку поданим сторонам доказам. Збільшуючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції позивачці розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ

з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості

і справедливості у її ситуації. При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд виходив з такого: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки

не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Виходячи з цих обставин, апеляційний суд, врахувавши характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок смерті батька, спричиненої нещасним випадком пов`язаним

з виробництвом на підприємстві відповідача, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни у житті позивачки, вважав за необхідне змінити рішення суду

в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити

її з 150 000,00 грн до 200 000,00 грн, що є розумним, виваженим і справедливим

у її ситуації.

05 вересня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Толстих А. Б., через підсистему «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2025 року касаційну скаргу залишено

без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, у якій уточнити вимоги її прохальної частини, та надати суду докази надсилання копії уточненої касаційної скарги сторонам у справі, з урахуванням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та частини сьомої статті 43 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Толстих А. Б., направила на адресу Верховного Суду матеріали на усунення недоліків, з яких вбачається,

що представником заявниці недоліки касаційної скарги усунуто.

В уточненій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Толстих А. Б., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року в частині збільшення розміру суми, стягнутої з ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на її користь на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, до 781 000,00 грн, без відрахування з цієї суми податку

на доходи фізичних осіб та військового збору.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька на виробництві,

не надали належної оцінки поданим доказам, не врахували ступінь фізичних

і моральних її страждань, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті та наслідків, які настали. Вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача моральну шкоду в розмірі 781 000,00 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діє адвокат Толстих А. Б., вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 210/1197/23,

що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , батьками якої у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданому 21 жовтня 1999 року, записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 .

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_2 з 24 вересня 2015 року працював помічником машиніста тепловоза на маневрових

та господарчих роботах ТОВ «ШЛЯХБУД КР».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Тернівським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1231.

Відповідно до довідки про причини смерті від 18 жовтня 2018 року причиною смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, стало: особа знаходилася у поїзді

або іншому залізничному транспортному засобі пересування, потерпіла внаслідок зіткнення чи удару з рухомим складом.

Згідно з актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку,

що стався 15 жовтня 2018 року о 20 год форми Н-5 та акту № 2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, комісія дійшла висновку,

що груповий нещасний випадок зі смертельними наслідками визнано таким,

що пов`язаний з виробництвом. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці:

ОСОБА_4 , машиніст тепловоза на маневрових та господарчих роботах дільниці № 7.3 підйомно-транспортного устаткування залізничного цеху

з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК», ТОВ «ШЛЯХБУД КР», який не виконав вимоги пунктів 5.4, 5.8 Розділу 5 залізничного транспорту промислових підприємств, затверджених наказом Міністерства промислової політики України

від 15 лютого 2010 року № 70 на залізничному транспорті ПАТ «ПІВНГЗК»; пунктів 7.1, 7.1.4, 7.1.5, 7.1.12 розділу 7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу

на залізничному транспорті ПАТ «ПІВНГЗК» та пункту 12.2.2 розділу 12., пункту 13.1.1, Розділу 137 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу ТОВ «ШЛЯХБУД КР» в частині необхідності проведення повного опробування гальм господарського поїзда на працездатність після його формування, яке не було виконане локомотивною бригадою, не здійснював контроль за виконанням своїх обов`язків

з проведення опробування гальм поїзда помічником машиніста тепловоза ОСОБА_2 , та занесенням результатів розрахунків забезпеченості гальмами поїзда у Журналі випробування гальм, який знаходиться на локомотиві. Разом з ОСОБА_2 не оформив необхідні записи у відповідний Журнал

і не підтвердив їх достовірність своїм підписом. У порушення вимог Інструкції

з експлуатації гальм рухомого складу на залізничному транспорті ПАТ «ПІВНГЗК», відправившись зі станції «Вскрышная» на станцію «Северная» та при подальшому русі у напрямку станції «Южная» до початку уклону, під час керування поїздом

не проводив у визначених місцях перевірки ефективності дії гальм, що не дало йому можливості своєчасно виявити неефективність їхньої роботи. Під час некерованого руху поїзда при працюючому радіозв`язку тепловоза не виходив на зв`язок

(з невстановлених причин) з черговими залізничних станцій і не довів до їх відома про те, що відбувається. Із Протоколу прослуховування записів перемовин радіозв`язком робітників цеха залізничного транспорту з вивезення гірничої маси

з Ганнівського кар?єра УЗТ 16 жовтня 2018 року (перемовини між машиністом тепловозу серії ТЭМ-2 госп. № 79 та диспетчером зміни станції «Вскрышная», черговою станції «Северная» та черговою станції «Южная»), було встановлено зафіксований час між початком заїзду тепловоза на колію № 5 станції «Вскрышная» для з`єднання з вагонами, при виконанні маневрової роботи, та доповіддю ОСОБА_4 диспетчеру станції «Вскрышная» ОСОБА_6 про готовність господарчого поїзда після з`єднання до відправлення на місце виконання робіт, який складав 03 хв 44 сек, що в часовому інтервалі не дає змоги виконати в повному обсязі необхідне опробування гальм сформованого рухомого складу. Заїхати

на 5-ту колію станції, з`єднатися тепловозом з вагонами, перевірити щільність гальмівної магістралі, а також роботу та стан гальмівного устаткування кожного вагона, виконати розрахунок забезпеченості поїзда гальмами та зробити відповідний запис у Журналі потребує значно більше часу;

ОСОБА_2 , помічник машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах дільниці № 7.3 підйомно-транспортного устаткування залізничного цеху

з обслуговування об?єктів ПрАТ «ПівнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», який не виконав вимоги пунктів 5.4, 5.8 Розділу 5 Глави XIII Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств, пунктів 7.1, 7.1.4, 7.1.5, 7.1.12 Розділу 7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізничному транспорті ПАТ «ПІВНГЗК» та пункту 12.2.2 Розділу 12, пункту 13.1.1 Розділу

13 Інструкції з експлуатації гальм спеціального рухомого складу ТОВ «ШЛЯХБУД КР» у частині необхідності проведення повного опробування гальм господарського поїзда на працездатність після його формування локомотивною бригадою.

ОСОБА_2 знехтував своїми обов`язками та не провів опробування гальм поїзда у встановленому порядку.

Разом із ОСОБА_4 не оформив необхідні записи у відповідний Журнал

і не підтвердив їх достовірність своїм підписом. У порушення вимог Інструкції

з експлуатації гальм рухомого складу на залізничному транспорті ПрАТ «ПІВНГЗК» під час некерованого руху поїзда при працюючому радіозв`язку тепловоза

не виходив на зв`язок (з невстановлених причин) з черговими по залізничним станціям і не поставив їх до відома про те, що відбувається. Вказані порушення нормативних документів з безпеки руху та експлуатації гальм рухомого складу стали можливі в результаті невиконання помічником машиніста тепловоза ОСОБА_7 вимог пунктів 1.7, 1.9 підпункту 1.9.5. Глави 1; пункту 3.1.3 Розділу 3.1 та 3.8.1 Розділу 3.8 Глави 3 Інструкції з охорони праці для помічника машиніста тепловоза на маневрових і господарчих роботах ОТ-0010-18, який своїми діями не забезпечив безпеку руху господарчого поїзда при відправленні його

зі станції спеціалізованим поїздом в тупику залізничної колії ЭКГ-10 госп. № 56 Ганнівського кар`єра.

Причиною смерті помічника машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах ОСОБА_2 , яку встановив заклад судово-медичної експертизи

є: несумісні з життям травми тіла, які супроводжувалися розтрощенням

та розділенням голови, тулуба та кінцівок з повним їх відчленуванням.

Відповідно до пункту 4 вказаного акта, причинами настання нещасного випадку, є:

- основна (організаційна): порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів, а саме не проведення повного випробування гальм сформованого поїзда, з перевіркою стану гальмівної магістралі та дії гальм у всіх вагонів, а також незабезпечення належного утримання транспортних засобів - відсутність гнучкого троса привода швидкостеміра тепловоза ТЭМ-2, в результаті чого не здійснювалась реєстрація параметрів швидкості руху і роботи гальм господарського поїзда встановленим на тепловозі швидкостеміром.

Порушено вимоги глави XIII розділу 5 пункту 5.4, глави IX розділу 1 пункту

1.2 та глави X розділу 1 пункту 1.5 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств», затверджених наказом Міністерства промислової політики України 15 лютого 2010 року № 70.

- супутні (організаційні): невиконання вимог інструкцій з охорони праці в частині необхідності проведення повного опробування гальм господарського поїзда

на працездатність після його формування, яке не було виконане локомотивною бригадою, контролю за виконанням своїх обов`язків як машиніста тепловоза

з проведення опробування гальм поїзда помічником машиніста тепловоза

та занесенням результатів розрахунків забезпеченості гальмами поїзда у Журналі випробування гальм, який знаходиться на локомотиві, оформлення необхідних записів в відповідний Журнал та підтвердження їх достовірності своїм підписом,

а також необхідності перевірки ефективності дії гальм при русі поїзда.

Порушено вимоги пунктів 1.7, 1.9 (п/п 1.9.5.) Глави 1; пункту 3.1.3 Розділу

3.1 та пункту 3.8.1 Розділу 3.8 Глави 3 Інструкції з охорони праці для машиніста тепловоза на маневрових і господарчих роботах ОТ-0009-18, затвердженої наказом ТОВ «ШЛЯХБУД КР» від 06 березня 2018 року № 35: невиконання вимог інструкцій

з охорони праці в частині необхідності проведення повного опробування гальм господарського поїзда на працездатність після його формування локомотивною бригадою. Невиконання своїх обов`язків з проведення опробування гальм поїзда

у встановленому порядку.

Порушено вимоги пунктів 1.7, 1.9 (п/п 1.9.5.) Глави 1; пункту 3.1.3 Розділу

3.1 та 3.8.1 Розділу 3.8 Глави 3 Інструкції з охорони праці для помічника машиніста тепловоза на маневрових і господарчих роботах ОТ-ООІО-18, затвердженої наказом

по ТОВ «ШЛЯХБУД КР» від 06 березня 2018 року № 35: не виконання посадових інструкцій в частині незабезпеченості підлеглим персоналом (локомотивною бригадою у складі машиніста тепловоза ОСОБА_4 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_2 ) своїх обов`язків при експлуатації тепловоза

та формуванні рухомого складу, а також не виконання ними нормативних документів з охорони праці та безпеки руху.

Порушено вимоги пункту 4.2 Розділу 4 Посадової інструкції електромеханіка дільниці № 7.3 підйомно-транспортного устаткування залізничного цеху

з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК», затвердженої 12 червня 2015 року:

не виконання посадових інструкцій, в частині забезпеченості надійної роботи тепловоза, контролю за якістю його технічного обслуговування та за виконанням підлеглим персоналом (електромеханіком ОСОБА_8 ) вимог Правил технічної експлуатації залізничного транспорту, які зобов`язують експлуатувати тепловоз

з працюючим швидкостеміром, що забезпечує реєстрацію параметрів швидкості руху та режимів роботи автоматичних гальм поїзда.

Порушено вимоги пункту 2.1 (п/п 2.1.1), 2.5 та 2.10 Розділу 2 Посадової інструкції головного механіка залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК», затвердженої 12 червня 2015 року.

Відповідно пункту 6 акта форми Н-5, комісія дійшла висновку, що груповий

нещасний випадок зі смертельними наслідками визнано таким, що пов`язаний

з виробництвом.

З акта № 2 про нещасний випадок форми Н-1, вбачається, що такий пов`язаний

із виробництвом, складений на ОСОБА_2 , причинами нещасного випадку є: основна (організаційна) - порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів та супутня (організаційна) - порушення трудової та виробничої дисципліни; невиконання посадових обов`язків; невиконання вимог інструкцій з охорони праці.

Отже, актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16 жовтня 2018 року, встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся під час виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків, які були покладені на нього ТОВ «ШЛЯХБУД КР», тобто на виробництві, незалежно від вини останнього.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір

не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного

або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи

не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи

або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду

за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно

від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності

і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (частина друга статті 1167 ЦК України).

Зазначена норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також інших умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку між такою поведінкою і завданою шкодою та вини заподіювача (крім випадків відповідальності без вини).

У частині другій статті 1168 ЦК України вказано, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Слід враховувати, що у випадку завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки підлягають застосуванню особливі правила, визначені статтею 1187 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням

або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо,

що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою,

яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає

за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, вказаною нормою права передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,

та при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування у випадку, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили

або умислу потерпілого.

Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту,

що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та статті 153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створення безпечних і нешкідливих умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові.

Право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність

за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19)).

Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею

237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту

5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня

2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини).

У справі, в якій подана касаційна скарга, судами попередніх інстанції встановлено, що внаслідок незабезпечення ТОВ «ШЛЯХБУД КР» безпечних умов праці, незабезпечення належного утримання транспортних засобів посадовими особами підприємства, недостатнього контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці, позивака втратили свого батька. Втрата

є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати й надалі.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно

від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти,

як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали

чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи,

яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності та справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня

2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року, № 68490/01, «STANKOV v. BULGARIA»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Установивши, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок нещасного випадку

на виробництві ТОВ «ШЛЯХБУД КР» під час виконання ним своїх трудових обов`язків, що підтверджується актом від 01 квітня 2019 року форми Н-5 та актом від 01 квітня 2019 року № 2 форми Н-1, за недоведеності умислу потерпілого

або існування обставин непереборної сили суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам, установив фактичні обставини у справі і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої дочці загиблого ОСОБА_1 саме на ТОВ «ШЛЯХБУД КР».

Відповідач не довів наявність умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили, які спричинили нещасний випадок на виробництві й судові рішення не оскаржив.

Під час визначення розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував факт,

що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат позивача, які заслуговують на відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачкою розмірі. ОСОБА_9 не надано доказів, що нею вживалися додаткові зусилля щодо облаштування свого життя, звернення за психологічною допомогою до спеціалістів, її перебування на утриманні батька тощо, а тому вважав за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих їй, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 150 000,00 грн, яка на думку суду буде необхідною та достатньою для справедливого відшкодування заданої шкоди.

Апеляційний суд, збільшуючи розмір відшкодування моральної шкоди

з 150 000,00 грн до 200 000,00 грн, виходив з того, що районний суд зробив правильні висновки по суті вирішення спору, частково задовольнивши позов ОСОБА_1 , правильно встановив фактичні обставини спору та надав правильно правову оцінку поданим сторонам доказам. Збільшуючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку,

що визначений судом першої інстанції позивачці розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у її ситуації.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок смерті батька, спричиненої нещасним випадком пов`язаним з виробництвом

на підприємстві відповідача, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни

у житті позивачки, вважав за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 150 000,00 грн до 200 000,00 грн,

що є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, оскільки така шкода пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушення способу її життя. Факт загибелі батька є безумовним свідченням спричинення позивачці глибоких моральних страждань.

З урахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивачці, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн.

Колегія суддів не знаходить підстав для висновку, що під час визначення розміру відшкодування апеляційним судом порушено принципи розумності, пропорційності та справедливості, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.

Посилання представника заявника на висновки, викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18

та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 210/1197/23,

є необґрунтованим, оскільки вони хоча і стосуються подібних правовідносин, проте зроблені за інших фактичних обставин, зокрема, за обставин, відповідно

до яких встановлено порушення права позивача тривалим невиконанням судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року

у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21) зроблено висновок,

що «[…] за відсутності у психолога процесуального статусу спеціаліста (частина перша статті 74 ЦПК України) чи експерта (частина перша статті 72 ЦПК України) висновок психолога може бути письмовим доказом (пункт 1 частини другої статті 76, частина перша статті 95 ЦПК України), якщо містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема стосовно страждань потерпілих. Крім того, не можна констатувати, що суди попередніх інстанцій взяли до уваги нижчий рівень емоційних, психічних страждань позивачів, ніж той, який зазначили у відповідних висновках психологи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних

та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема

й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості».

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 210/1197/23 зроблено висновок, що «моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа

і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають

від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, підставою

для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України,

є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків

та інших обставин...».

Отже, висновки апеляційного суду не суперечать правовим висновкам, викладеним у зазначених вище постановах.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який

є основним актом цивільного законодавства України.

Законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди

у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір. Збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано

Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги щодо розміру морального відшкодування зазначених висновків судів не спростовують, зводяться

до переоцінки доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Зроблені судами висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними. Із цих підстав Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги у цій частині. При цьому судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою. У кожній справі суд виходить з конкретних обставин

та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи

їх у сукупності.

Отже, колегія суддів Верховного Суду виснує про необґрунтованість касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень

та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона

є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права відповідає чинним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Толстих Анна Борисівна, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР»

про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська