Провадження №6/369/170/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Осіпова В.І.

за участі

приватного виконавця Артемчука Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича про примусове проникнення до житла, іншого володіння боржника - фізичної особи у виконавчому провадженні №59982461, заінтересовані особи Житлово-будівельний кооператив «Індикатор-10» (стягувач), ОСОБА_1 (боржник),

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року приватний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове входження до житла боржника. Свої вимоги мотивував тим, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження ВП 59982461 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ЖБК «Індикатор-10» у відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 549917,54 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику рекомендованим листом на адресу, що вказана у виконавчих листах, і вважається належним повідомленням. При відкритті виконавчого провадження було прийнято постанову про накладення арешту на майно боржника в межах суми боргу. У ході виконання судового рішення було реалізовано транспортний засіб боржника та частково погашено заборгованість в розмірі 67 259,82 грн. Ним було здійснено реалізацію частини будинку, належного боржнику, але не було відчужено через відсутність покупців, а стягувач відмовився від права залишення за собою не реалізованого майна.

Також ним встановлено, що ОСОБА_1 належить частини квартири в м.Києві та домоволодінні в с.Малютянка. Але у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , 2013 року народження. Тому ним вирішено звернути стягнення на домоволодіння в с.Малютянка. Відповідно до ухвали суду, йому надано право на звернення стягнення на нерухоме майно (справа 761/1399/25). Його вимога про надання доступу до домоволодіння залишена без задоволення боржником, який також вважає, що дане майно конфісковано за вироком суду і не може бути стягнено у цьому виконавчому провадженні.

Оскільки у добровільному порядку боржник декларацію не подав, вимоги виконавця залишені без реагування, ним здійснено виїзд за місцем знаходження майна з метою опису та арешту майна. При цьому встановлено, що земельна ділянка огороджена забором, який унеможливлює вільний доступ до неї. Боржник також не надав доступу до майна. Всі вжиті виконавцем дії по виконанню рішення суду не мали результату та боржник добровільно не виконувала всі судові рішення ні повністю, ні частково.

Вищевказане майно належить боржнику та на нього може бути звернуто стягнення для реального виконання судового рішення та покриття заборгованості перед стягувачем. У зв`язку з чим є необхідність у проведенні опису та арешту майна. У добровільному порядку не допустили ні до домоволодіння, ні до земельної ділянки.

Просив суд надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Артемчуку Тарасу Володимировичу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - домоволодіння загальною площею 231,7 кв. м, житловою площею 88,8 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , та прилеглої земельної ділянки площею 0,1339 га, кадастровий номер :01:002:0085, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адреса: АДРЕСА_3 , з метою проведення опису та арешту.

У судовому засіданні приватний виконавець Артемчук Т.В.подання підтримав, просив задоволити.

Відповідно до ст.439 ЦПК України розгляд подання здійснюється без виклику заінтересованих осіб ОСОБА_1 та представника ЖБК «Індикатор-10».

21 жовтня 2025 року до суду надійшли заперечення боржника ОСОБА_1 . Не погоджуючись з доводами виконавця вказав, що земельна ділянка в АДРЕСА_3 не є його власністю, а належить ОСОБА_3 , що підтверджено відповідним витягом. Вважає, що виконавець не надав доказів належності йому цієї ділянки. Просив відмовити у задоволенні подання.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі зокрема виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини 1 статті 3 закону).

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича перебуває виконавче провадження АСВП № 59982461 відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення боргу на користь ЖБК «Індикатор-10» в розмірі 549917,54 грн..

Відповідно до приписів ст.439 ЦПК України та п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 05 вересня 2019 року направлена боржнику та отримана ним 10 вересня 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 .

У ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено майновий стан боржника.

Так, приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , але стверджував про неможливість їх примусового стягнення у зв`язку з наявністю попередніх арештів.

З поданих суду копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавцем оцінено та реалізовано належний ОСОБА_1 транспортний засіб: GREAT WALL HOVER, 2007 р.в., колір чорний, № кузова НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 . За рахунок коштів, що надійшли від реалізації транспортного засобу вимоги стягувача Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-10" задоволено частково на загальну суму 67259,82 грн.

Також приватним виконавцем описано, оцінено та передано на реалізацію належні боржнику ОСОБА_1 1/2 частина цегляного будинку, яка складається з двох кімнат площею 13,6 та 17,50 кв.м. та розміщена на земельній ділянці, кадастровий номер: :01:029:5065, площа 0.035 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_4 . Разом з тим, належна боржника частина будинку та прилегла земельна ділянка не реалізовані у зв`язку з відсутністю покупців. Як вказав виконавець Стягувач не виявляв бажання залишити за собою нереалізоване майно.

Звертаючись до суду з даним поданням та стверджував, що ним встановлено належність боржнику ОСОБА_1 іншого майна: 1/2 частина квартири АДРЕСА_5 та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

На запит виконавця Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 06.08.2024 №074/06/2-2979 повідомлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 (співвласником якої є боржник), зареєстрованими значаться, зокрема: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та її мати ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

На запит виконавця Виконавчим комітетом Боярської міської ради листом від 07.08.2024 №02-10/4879/01.20.1/24 повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , значаться зареєстрованими боржник ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та його дочка ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Виконавчим комітетом Боярської міської ради листом від 07.11.2024 №02-10/6894-24 повідомлено виконавця, що відповідно до висновку щодо скасування реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 від 07.11.2024 року, реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 скасовано 07.11.2024 року; місцем реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вважати таким, що зареєстроване/задеклароване за попередньою адресою: АДРЕСА_6 .

За таким обставин виконавцем вирішено звернути стягнення саме на належне боржнику домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке не обтяжене правом користування малолітніми дітьми боржника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21 лютого 2025 у справі №761/1399/25 задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку; надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Артемчуку Тарасу Володимировичу звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) відповідно до договору купівлі продажу від 01 червня 2010 року, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О., право власності на яке не зареєстровано за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, а саме: на земельну ділянку площею 0,1339 га, кадастровий номер :01:002:0085, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адреса: АДРЕСА_3 .

Приватним виконавцем направлено боржнику (за адресою реєстрації його місця проживання та електронною поштою) вимогу від 10.09.2025 №3540 та запропоновано терміново повідомити дату й час, в які можливо провести опис та арешт домоволодіння загальною площею 231,7 кв. м, житловою площею 88,8 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , та прилеглої земельної ділянки площею 0,1339 га, кадастровий номер :01:002:0085, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адреса: АДРЕСА_3

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право особи бути поінформованою про порушення проти неї провадження та її право представити суду свої доводи і заперечення по суті спору, бути вислуханою і почутою судом. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» від 04 березня 2014 року п.77).

Окрім того, відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічні приписи містяться у ст.311 ЦК України, згідно якої житло фізичної особи є недоторканим. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбуватися лише за вмотивованим рішенням суду.

Згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на житло чи іншого володіння згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів допускається за наявності вмотивованого рішення суду примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" передбачено право виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду із поданням, виконавцю слід довести, що майно належить боржнику або він має право користування ним, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до майна у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У судовому засіданні виконавець стверджував, що боржник не подав декларацію, не виконує вимог виконавця, не виконує рішення суду. Разом з тим, не надав суду доказів ухилення боржника від примусового виконання. Не надав належних та допустимих доказів, що боржник або співвласник власник будинку чи земельної ділянки повідомлявся про вихід виконавця, належним чином та завчасно. З реєстру судових рішень вбачається, що виконавець також звертався з поданням щодо іншого майна боржника - автомобіля. Суд також звертає увагу, про співмірність боргу та вартості майна, де боржник проживає. В іншому помешканні - не проживає. Виконавець стверджує, що боржник перебуває за кордоном, але не надав таких доказів. Матеріалами подання не підтверджується неможливість стягнення грошових коштів на рахунку в банку. Поданий акт виконавця про вихід на місцевість не підтверджує чинення перешкод виконавцю. Так, акт підписаний лише ним та представником стягувача, який є заінтересованою особою. Подані копії матеріалів виконавчого провадження не містять доказів того, що виконавцем належним чином повідомлено про час та місце проведення виконавчих дій. Надсилання та переписка з не офіційної електронної пошти не може підтверджувати такі обставини. Виконавцем не доведено, що дана електронна адреса належить саме боржнику та листування ведеться саме з боржником. Також при зверненні до суду виконавцем не подані актуальні відомості про наявність/відсутність доходів боржника. Актуальні відомості про належність майна боржнику на час звернення також не подано.

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не були надані переконливі докази, які б свідчили, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи земельної ділянки, проте це не дало результатів.

Крім того, суд враховує, що на час вирішення подання вирішується питання звернення стягнення на інший транспортний засіб.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які виконавець посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні поданого подання.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні подання подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича про примусове проникнення до житла, іншого володіння боржника - фізичної особи у виконавчому провадженні №59982461, заінтересовані особи Житлово-будівельний кооператив «Індикатор-10» (стягувач), ОСОБА_1 (боржник) відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 09 лютого 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ