Провадження № 2/727/580/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Зінич О.М.,,

представника позивача: Ільків С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що 27.05.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1/4126207, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 1000000 гривень, строком на 72 місяці з 27.05.2021 року по 26.05.2027 року.

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

У відповідності до п.1.5 договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом згідно договору, визначені в правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є публічною та невід`ємною частиною договору та розміщенні на офіційному сайті банку.

За користування кредитом позичальник щомісячно сплачує процентну винагороду в розмірі 32% річних (фіксована процентна ставка) починаючи з дня надання кредиту (для списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором (п.1.4 кредитного договору).

Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у кредитному договорі, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позичальником, станом на 29.08.2025 року заборгованість за кредитним договором становить 895837 грн. 18 коп., з яких: 612171 грн. 82 коп. сума заборгованості по тілу кредиту; 283655 грн. 36 коп. сума заборгованості по відсоткам.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1/4126207 від 27.05.2021 року у розмірі 895837 грн. 18 коп. та понесені судові витрати у розмірі 13437 грн. 56 коп.

Ухвалою суду від 23.09.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. Відзив обгрунтовано тим, що з 23.02.2022 року він, ОСОБА_1 , фактично знаходиться за межами України. У той же час до січня 2025 року продовжував господарську діяльність як ФОП, та здійснював оплату по наявних кредитним зобов`язанням.

З 2020 року його господарська діяльність як ФОП була ускладнена цілим рядом фактично форс-мажорних обставин:

а) карантином, початково введеним Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211;

б) воєнним станом, введеним із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»;

в) поточним значним падінням попиту на послуги з рекрутингу IT-спеціалістів в Україні (що являється основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 ).

З травня 2024 року ФОП ОСОБА_1 не отримує прибутку. Також, ФОП ОСОБА_1 має кредиторську заборгованість перед підрядниками.

У його власності відсутнє нерухоме та рухоме майно, що може бути використано для розвитку бізнесу та/або погашення поточних боргових зобов`язань.

З 2019 року, до карантину та початку повномасштабного вторгнення російської федерації до України відповідач з метою розвитку господарської діяльності оформив кредити (споживчі кредити) в кількох фінансових установах України.

З січня 2025 року, з врахуванням зазначених вище обставин, у відповідача фактично відсутні кошти для погашення навіть відсотків за наявними борговими зобов`язаннями, він не здійснює таких оплат.

Вказував, що Національний банк України під час широкомасштабної агресії РФ оприлюднив низку рекомендацій та роз`яснень для банків і фінансових установ, спрямованих на полегшення фінансового навантаження на позичальників фізичних осіб, які постраждали від війни.

Головна рекомендація НБУ полягає у необхідності добровільного діалогу між позичальником та кредитором, а також у застосуванні заходів для відтермінування або реструктуризації заборгованості.

НБУ дозволив (та фактично рекомендував) банкам не враховувати несплату за кредитами як прострочення протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення, якщо ця несплата пов`язана з російською агресією.

Позичальник, який відчуває фінансові труднощі через війну, має звернутися до свого

банку/фінансової установи для узгодження індивідуальних умов кредитних канікул або інших програм допомоги, оскільки загальний обов`язковий режим канікул був скасований.

Якщо позичальник не в змозі виплачувати борг, НБУ рекомендує фінансовим установам пропонувати клієнтам реструктуризацію зобов`язань. Це передбачає зміну істотних умов договору: зменшення розміру щомісячного платежу; продовження терміну кредиту; зміна валюти (у деяких випадках).

Всі ці заходи мають на меті стимулювати банки до реструктуризації (зміни умов договору на краще для позичальника) замість примусового стягнення.

Крім того, зазначив, що визнає заявлені до нього позовні вимоги в частині обов`язку сплати кредиту та процентів за ним.

Просив визначити порядок виконання рішення суду із застосуванням розстрочки його виконання у розмірі 8 000 грн. 00 коп. щомісячно.

24.11.2025 року представником позивача було подано відповідь на відзив. Щодо посилань відповідача на постанови НБУ вказувала, що у відповідності до пп. 2 п. 2 Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану (в редакції, що діяла у спірний період) Банки зупиняють відлік часу для визначення кількості календарних днів прострочення погашення боргу та кількості календарних днів визнання дебіторської заборгованості за господарською діяльністю. Банк продовжує відлік кількості календарних днів прострочення погашення боргу та кількості календарних днів визнання дебіторської заборгованості за господарською діяльністю починаючи з 31 календарного дня від дня відміни воєнного стану з урахуванням кількості календарних днів, що мали місце станом на 24.02.2022 року.

Отже, з моменту прийняття постанови НБУ від 25.02.2022 року № 23 Банк перестав виносити заборгованість позичальників на прострочену, а остання обліковувалась на рахунках строкових відсотків.

Так, Банком не виносились відсотки на прострочену заборгованість у період дії зазначеної норми, а саме: з 28.01.2022 року по 27.02.2022 року 25 434, 12 грн.; з 28.02.2022 року по 27.03.2022 року 25 434, 12 грн.; з 28.03.2022 року по 27.04.2022 року 25 434, 12 грн.;

27.04.2022 року в рахунок погашення боргу надійшло 4 048, 96 грн.

З 28.04.2022 року по 27.05.2022 року 25 275, 43 грн.; з 28.05.2022 року по 27.06.2022 року 25 275, 43 грн.; з 28.06.2022 року по 27.07.2022 року 25 275, 43 грн.; з 28.07.2022 року по 07.08.2022 року 9 267, 66 грн.

Вказане вбачається із виписки по рахунку № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Разом із тим, у подальшому у вказані правила було внесено зміни постановою НБУ

від 17.06.2022 року № 126 шляхом виключення зазначеного абзацу. Разом із тим, Правила доповнено положенням наступного змісту: «Банки під час застосування вимог Положення № 351 для визначення кількості календарних днів прострочення погашення боргу відповідно до пункту 36 розділу II, пункту 145 розділу XIII Положення № 351 та кількості календарних днів визнання дебіторської заборгованості за господарською діяльністю відповідно до пункту 146 розділу XIII Положення № 351, з 30 червня 2022 року відновлюють відлік кількості календарних днів прострочення погашення боргу/визнання дебіторської заборгованості, що був зупинений, починаючи з 24 лютого 2022 року, з урахуванням кількості календарних днів прострочення погашення боргу/визнання дебіторської заборгованості, що були станом на 24 лютого 2022 року, та факту погашення простроченого боргу/припинення визнання дебіторської заборгованості після 24 лютого 2022 року».

У зв`язку із цим, 08.08.2022 року на прострочену заборгованість були винесені відсотки у розмірі 157 347, 35 грн., які перенесені на окремий рахунок обліку заборгованості НОМЕР_3 .

Отже, Банком дотримано вимоги нормативно-правових документів НБУ та Банк сприяв відповідачу в нормалізації виконання зобов`язань за договором.

Після перенесення заборгованості по відсотках на окремий рахунок обліку відповідач виконував зобов`язання до січня 2025 року включно. І саме у зв`язку із невиконанням зобов`язань, починаючи із цього періоду Банк звернувся до суду.

Ухвалою суду від 01.12.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засіданні не з`явився, про причини відсутності не повідомляв.

Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У підготовчі та судові засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час та місце, жодного разу не з`явився. Неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, без належного обґрунтування поважності причин неявки в судові засідання. З клопотаннями про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції до суду не звертався.

Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України).

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, судом встановлено, що 27.05.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №1/4126207 (а.с.6-7).

Пунктом 1 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит в сумі 1000000 гривень, строком 72 місяці, з 27.05.2021 року до 26.05.2027 року. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно з число місяця, визначена графіком платежів по кредиту.

Кредит надається позичальнику на споживчі потреби (п.2 кредитного договору).

Згідно п.1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник щомісячно сплачує процентну винагороду в розмірі 32,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (для списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором. Протягом строку дії договору розмір процентів залишається незмінним, крім випадків внесення змін до договору за згодою сторін в порядку, визначеному п.4.8 договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору, всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно договору, визначені в правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є публічною та невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку: www.credit-agricole.ua. Правила застосовуються в тій частині, яка не суперечить положенням цього договору (зокрема, не застосовується положення щодо страхування життя позичальника та щомісячної комісії).

У пункті 2.1 договору, сторони погодили, що з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № НОМЕР_4 , в банку.

Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплатити суму не нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день (п.2.2 кредитного договору).

Відповідно до п.п.2.3-2.5 договору, підписанням договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або інші нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.

Позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Договір є обов`язковим для виконання і укладений на користь кожної із сторін договору та їх правонаступників (спадкоємців) і цесіонаріїв, але позичальник не має права будь-яким чином відступати та/або передавати свої права, вимоги та зобов`язання за договором ані повністю, ані частково, без письмової згоди банку.

Згідно платіжної інструкції №36919135-1 від 27.05.2021 року на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_5 АТ «Креді Агріколь Банк» було перераховано грошові кошти у розмірі 1000000 гривень (а.с.14).

Позивачем 20.06.2026 року на адресу проживання ОСОБА_1 було направлено лист, в якому вказано, що станом на 20.06.2025 року невиконання зобов`язання за кредитним договором №1/4126207 від 27.05.2021 року, призвело до виникнення простроченої заборгованості у розмірі 165848 грн. 34 коп. Просить сплатити існуючу прострочену заборгованість, у будь-якому відділені АТ «Креді Агріколь Банк» протягом 30 днів з дня отримання даного листа (а.с.15-17).

21.07.2025 року позивачем було направлено за адресою місця проживання ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за комплексним договором №1/4126207 від 27.05.2021 року, в якій вказано, що станом на 21.07.2025 року прострочена заборгованість за Договором становить: прострочений кредит 101918 грн. 09 коп., прострочені проценти 98458грн. 04 коп. Керуючись ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов Кредитного договору вимагають протягом 30 днів з дня отримання даної вимоги, достроково повернути Банку у повному обсязі всю суму кредиту та інші платежі передбачені Кредитним договором, а саме: сума кредиту 615171 грн. 82 коп., проценти 255805 грн. 39 коп. ( а.с.18).

Дану вимогу не було отримано ОСОБА_1 . Конверт повернувся на адресу банку з відміткою «закінчення встановленого терміну зберігання» (а.с.21).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України , відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву не заперечував факт того, що ними були порушені стороки щодо сплати заборгованості за кредитним договором №1/4126207 від 27.05.2021 року. Також вказав, що визнає заявлені до нього позовні вимоги в частині обов`язку сплати кредиту та нарахованих процентів за ним.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Матеріали справи свідчать, що банк 21.07.2025 року заявив до позичальника вимогу про дострокове виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, що свідчить про зміну строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором (частина 2 статті 1050 ЦК України), а тому відсутні підстави для подальшого нарахування процентів.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29.08.2025 заборгованість за комплексним договором №1/4126207 від 27.05.2021 складає 895837 грн. 18 коп. (а.с.27).

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок кредитної заборгованості за вказаним договором або доказів її погашення в повному обсязі в добровільному порядку відповідачем суду не надано.

Відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, не забезпечив своєчасне повернення позивачеві запозичених коштів. Такі дії порушують права та законні інтереси позивача, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача.

Щодо доводів ОСОБА_1 про ускладнення ведення ним господарської діяльності форс мажорними обставинами, то суд керується таким.

У постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21, від 22 червня 2022 року у справі № 904/5328/21 визначено, що ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати України» (далі - Закон № 671/97-ВР) шляхом видачі сертифіката.

У статті 141 Закону № 671/97-ВР вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 вказано, що «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 913/20/21».

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

На підтвердження дії форс-мажорних обставин та неможливості виконання своїх зобов`язань відповідачем будть-яких доказів надано не було.

Введення карантину та військова агресія російської федерації проти України, самі собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення суми заборгованості, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року №8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.10,81 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення.

Як на підставу розстрочити виконання рішення суду відповідач посилається на те, З 23.02.2022 року фактично знаходиться за межами України. З 2020 року його господарська діяльність, як ФОП, була ускладнена цілим рядом фактично форс-мажорних обставин, зокрема карантином, який введений з 12 березня 2020 року, та воєнним станом, що ведений з 24 лютого 2022 року.

Також вказував, що з травня 2024 року ФОП ОСОБА_1 не отримує прибутку та має кредиторську заборгованість перед підрядниками.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 267 ЦПК України, беручи до уваги особу відповідача, суд вважає за можливе розстрочити стягнуту суму боргу за кредитним договором на 12 місяців, по 74653 грн. 10 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (), яке розташоване в м.Київ вул.Є.Чикаленка, 42/4, заборгованість за кредитним договором №1/4126207 від 27.05.2021 року у розмірі 895837 грн. 18 коп.

Розстрочити виконання рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №1/4126207 від 27.05.2021 року у загальному розмірі 895837 грн. 18 коп. на дванадцять місяців із щомісячною виплатою ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» по 74653 грн. 10 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» () понесені судові витрати у розмірі 13437 грн. 56 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Одовічен Я.В.