Справа №592/4377/25
Провадження №2/592/141/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Зоріка М.В.,

з участю секретаря судового засідання Зінченко Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 2015956 від 13.04.2020 р. у розмірі 33248 грн, судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесених витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 був укладений електронний Договір про споживчий кредит № 2015956, відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 8000 грн. Оскільки відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, 09.10.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №03/10, за яким ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за Договором про споживчий кредит № 2015956 від 13.04.2020 р., а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло такого права вимоги.

За тим, 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» було укладено Договір факторингу № 1/15, за умовами якого ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 2015956 від 13.04.2020 року.

Таким чином, у зв`язку з неповерненням кредитних коштів відповідач має непогашену заборгованість у загальному розмірі 33248 грн, з якої 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 24448 грн заборгованість за відсотками, 800 грн заборгованість за комісією, 0 грн заборгованість за пенею.

Ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.04.2025 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачка ОСОБА_1 надіслала відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що заявлений у справі позов не визнає повністю і стверджує, що зазначений у позовній заяві кредитний договір з ТОВ «Міолан» ніколи не укладала та не підписувала, коштів, які були предметом договору не отримувала. Зазначила, що стала жертвою шахраїв.На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Представник позивача надіслав відповідь на відзив, у якому зазначає, що ТОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ», детально ознайомившись із позицією відповідача, вважає її безпідставною та необґрунтованою, оскільки електронний договір, укладений із застосуванням електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, прирівнюється до письмового договору, укладеного за всіма узгодженими умовами щодо суми, валюти, строку та умов користування коштами. Представник позивача підкреслює, що укладення договору відбулося за ініціативою відповідача через його вхід у особистий кабінет на сайті Первісного кредитора, отримання смс-коду та підтвердження умов, що виключає будь-які сумніви щодо його дійсності. Зазначають, що кредитний договір № 2015956 від 13.04.2020 р, не визнано недійсним чи/або неукладеним у встановленому законом порядку.Доводи відповідача, що наданий в якості доказів кредитний договір не містить електронних доказів генерування одноразового ідентифікаторі за кредитним договором № 2015956 від 13.04.2020 р., є необґрунтованими та безпідставним, оскільки відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірніша певних даних в електронній формі і недостовірність електронного доказу.Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21.Звертають увагу суду, що кримінальне провадження №0000749, яке заначила відповідачка не має ніякого відношення до спірного договору та відкрито було з зовсім іншої причин. Таким чином відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували факт укладання кредитного договору, а її спроби заперечення викликані на їхню думку лише бажанням уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи відповідь на відзив із усіма додатками та задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості у повному обсязі, при цьому провести судове засідання за відсутності представника Позивача.

Крім того, представником позивача подано заяву про заміну назви позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» на Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (а.с.89-92).

В судове засідання учасники розгляду справи не з`явилися, повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 13.04.2020 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 був укладений електронний Договір про споживчий кредит № 2015956. Відповідно до погоджених сторонами умов сума кредиту становить 8000 грн; кредит надається строком на 7 днів з 13.04.2020 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 20.04.2020; проценти за користування кредитом 448 грн, які нараховуються за ставкою 0,80 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 18-19).

Кредитний договір укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаний відповідачем при укладанні кредитного договору, що підтверджено анкетою-заявою на кредит № 2015956 від 13.04.2020 року (а.с.12).

Кредитний договір № 2015956 від 13.04.2020 року, відповідачем не визнано недійсним чи/або неукладеним у встановленому законом порядку.

Як вбачається з додатку №1 до кредитного договору №2015956 від 13.04.2020 року, сторони погодили графік платежів за кредитним договором, а саме дату платежу 20.04.2020 року, суму кредиту 8000 грн, проценти за користування кредитом 448 грн, комісія за надання кредиту 800 грн, загальну вартість разом 9248 грн (а.с.19 зворот).

Відповідно до копії платіжного доручення 18039590 від 13.04.2020 року відповідачу згідно кредитного договору № 2015956 було перераховано на картковий рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 8000,00 грн, що підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів (а.с. 27).

Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення Кредитного договору №2015956 від 13.04.2020 року.

Відповідно до копії відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №2015956, за період з 13.04.2020 року по 19.06.2020 року нараховувались щоденно проценти згідно з пунктами 1.5.2 та 1.6 кредитного договору та у нього наявна заборгованість у розмірі 33248 грн, яка складається з наступного: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24448 грн - заборгованість по відсоткам, 800 грн борг по комісії (а.с.14).

Згідно копії договору відступлення прав вимоги №03/10 від 09.10.2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с.20-23).

З копії витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги №03/10 вбачається, що ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2015956 від 13.04.2020 року на суму розмірі 33248 грн, яка складається з наступного: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24448 грн - заборгованість по відсоткам, 800 грн борг по комісії (а.с.10).

Згідно договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ», в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.24-25).

Згідно п.1.3 договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора або клієнта або підписання будь-яких документів.

З копії витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року вбачається, що ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2015956 від 13.04.2020 року в сумі 33248 грн, яка складається з наступного: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24448 грн - заборгованість по відсоткам, 800 грн борг по комісії (а.с.9).

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на досудову вимогу, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електрону комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Таким чином, судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору №2015956 від 13.04.2020 року у формі електронного документу та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними, а також у подальшому укладення між первісним кредитором та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ - ПОНГ» договорів факторингу.

Крім того, при отриманні кредиту позичальник заповнює відповідну анкету, яка містить інформацію про позичальника. Проте відповідачем не спростовано відповідні відомості й не доведено, що вони не відповідають дійсності. Однак суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим.

Судом встановлено, що відповідач отримав суму кредиту на банківський рахунок, відкритий на його ім`я, яку відповідачем повернуто не були, що також свідчить про укладення кредитного договору та виконання позивачем свого зобов`язання щодо надання коштів в кредит.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.83 ЦКУкраїни сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано.

Відповідач на спростування доводів та доказів сторони позивача своїх доказів суду не надала, а її спроби заперечення викликані на думку суду лише бажанням уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Що стосується відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача у загальній сумі 24448 грн суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, строк кредитування за договором про споживчий кредит №2015956 від 13.04.2020 року був погоджений сторонами та становив 7 днів.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.

Отже, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 448 грн за період з 13.04.2020 року по 20.04.2020 року.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за договором споживчого кредиту в сумі 33248 грн.

Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі договору про споживчий кредит, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 448 грн, крім того, вказаний розмір заборгованості погоджений сторонами кредитного договору.

Прострочена заборгованість по відсоткам у заявленій позивачем сумі не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено пролонгацію або ж автопролонгацію вищевказаного договору, що давало б можливість продовження нарахування відсотків за користування кредитом на суми, зазначені у розрахунку.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідачки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 9248 грн, з яких 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 448 грн проценти за користування кредитом, 800 грн комісія за надання кредиту.

Так, звертаючись до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн, а тому понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн підлягають розподілу за правилами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог 27,81% (9248 : 33248 х 100), що відповідно становить 673,66 грн (27,81%) (2422,40 х 27,81 / 100 = 673,66) судового збору.

Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Так, до матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» здійснював адвокат Білецький Б.М. на підставі: договору про надання правової допомоги № 43657029 від 01.11.2024 року (а.с.16-17); копію Акту№2015956 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 03.03.2025 року, відповідно до якого адвокат Білецький Б.М. надав, а клієнт ТОВ «ДІДЖИ - ФІНАНС» прийняв правову допомогу на суму 6000 грн. (а.с.11); копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ ФК «ПІНГ ПОНГ» щодо стягнення кредитної заборгованості на суму 6000 грн. (а.с.15).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки позов майнового характеру задоволено на 27,81%, тому понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. підлягають розподілу за правилами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідно становить 1668,60 грн (6000 х 27,81 / 100).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 673,66 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1668,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за кредитним договором №2015956 від 13.04.2020 року в сумі 9248 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС» судовий збір у сумі 673,66 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1668,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Микола ЗОРІК