РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

10 лютого 2026 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Кришталь А. А.

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК ГЕЛЕКСІ",

представник позивача - Рудзей Ю. В.,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи в залі суду справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" до ОСОБА_1 про стягнення суми,

у с т а н о в и в:

10.11.2025 від представника ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_1 з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 24 959 грн 50 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 423 грн 00 коп., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.11.2018 між ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, було укладено договір позики № 36910.

Згідно з умовами договору позивач надав позичальнику кредит в розмірі 5 000 грн 00 коп. на умовах строковості, поворотності та оплатності, зі стандартною процентною ставкою 0.01% в день, та комісією яка складає 1.9% , та з підвищеною комісійною винагородою, у випадку прострочення терміну платежу - 3.0%.

Того ж дня, відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі 5 000 грн 00 коп. на банківський рахунок.

Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, та станом на дату подання позову до суду, має заборгованість в розмірі 24 959 грн 50 коп., з яких: 5 000 грн 00 коп. - заборгованість за позикою; 19 959 грн 50 коп. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.

Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді цього позову.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.11.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 16.12.2025.

16.12.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено на 10.02.2026.

10.02.2026 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача Рудзей Ю. В. в позовній заяві просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 не повідомила про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи, в тому числі й відзиву на позовну заяву до суду не подавала.

Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував представник позивача і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18).

У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Даними договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 451751

Даними договору позики № 36910 від 07 листопада 2018 року, Графіком платежів до Договору позики № 36910 від 07.11.2018, Паспортом позики, довідкою директора ТОВ "ФК "ЕЛАЄНС" Пархоменка М. С. щодо зарахування грошових коштів за договором, наданою ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ", вих № 36910 від 01.09.2025, копії Договору № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04.08.2017, підтверджується, що 07.11.2018 між ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 36910, за умовами якого ОСОБА_1 , отримала 5 000 грн 00 коп., на строк до 06.12.2018, з процентною ставкою 0.01% в день від поточного залишку позики та комісією (комісійною винагородою) яка складає 1.3% в день від початкового розміру позики. Загальна вартість позики для споживача на дату укладення договору становить 6 899 грн 50 коп., з яких 5 000 грн 00 коп. - сума позики, 14 грн 50 коп. - проценти за користування позикою, 1 885 грн 50 коп. - комісійна винагорода за користування позикою. Договір та його складові містить підпис ОСОБА_1 в якості позичальника відтворений за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору. У пункті 10 Договору позики зазначені реквізити сторін, а саме прізвище, ім`я, по батькові позичальника, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації. (а. с. 5-12, 17-18).

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 36910 від 07.11.2018 за період з 07.11.2018 по 02.08.2025 за ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 24 595 грн 50 коп., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту - 5 000 грн 00 коп; суми заборгованості по відсотках - 74 грн 50 коп.; сума заборгованості по комісії 19 885 грн 00 коп. (а. с. 13-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням 07.11.2018 між ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 договору позики № 36910, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором.

Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц).

За умовами договору позики № 36910 від 07.11.2018 сторони встановили строк кредитування до 06.12.2018.

На час закінчення строку кредитування (06.12.2018) розмір заборгованості за договором позики № 36910 від 07.11.2018 склав 6 899 грн 50 коп., яка складається з: 5 000 грн 00 коп. - тіла кредиту; 14 грн 50 коп. - проценти за користування кредитом; 1 885 грн 00 коп. - комісійна винагорода за користування позикою.

Таким чином, лише наведений розмір заборгованості по відсоткам може бути стягнутий з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ", оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, товариство не мало правових підстав нараховувати відсотки та комісії за кредитним договором.

Що стосується вимог в частині стягнення нарахованої комісії за договором № 36910 від 07.11.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1.2.2 договору позики № 36910 від 07.11.2018 позичальник сплачує банку комісію за користування позикою, яка складає 1.3% в день від початкового розміру позики.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21.

Пунктом п. 1.1.2.2 договору позики № 36910 від 07.11.2018, встановлено комісію, яка складає 1.3% в день від початкового розміру позики тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", отже ці положення договору є нікчемними.

Враховуючи, що вимагається до стягнення: 19 885 грн 00 коп. - заборгованості за комісією за договором позики № 36910 від 07.11.2018, щодо якого встановлено нікчемність, належить відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" в частині стягнення заборгованості за комісією.

За таких обставин, позовна заява ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 36910 від 07.11.2018 в розмірі 5 014 грн 50 коп., яка складається з: 5 000 грн 00 коп. - тіла кредиту; 14 грн 50 коп. - проценти за користування кредитом.

У задоволенні решти позову належить відмовити.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копії: договору про надання правничої допомоги укладеного 09.07.2025 між ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" та адвокатом Рудзей Ю. В., акта № 36910 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 (а. с. 20-21).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

На це вказав Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.

За викладених обставин, згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" 5 014 (п`ять тисяч чотирнадцять) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" 486 (чотириста вісімдесят шість) грн 66 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, 1 004 (одну тисячу чотири) грн 50 коп на відшкодування витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ", місцезнаходження: вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, м. Київ, б01054, .

Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повне рішення складене 10.02.2026.

Головуючий: В. В. Овдієнко