Справа № 357/8457/25
Провадження № 2/357/990/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальностю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся в суд через систему «Електронний суд» з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 26.09.2023-100002183 від 26.09.2023 у розмірі 20 271,52 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 26.09.2023-100002183, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 112 днів з процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кредит у визначений строк не повернув в повному обсязі, тому станом на день подачі позову у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 20 271,52 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10 000 грн, відсотків в сумі 9 799,91 грн та комісії в сумі 471,61 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

11.06.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18.02.2025 заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області повністю задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 26.09.2023-100002183 від 26.09.2023 у розмірі 20 271,52 грн та 2 422,40 грн судового збору.

У жовтні 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від представника ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, засобами поштового зв`язку надійшла вказана заява про скасування заочного рішення.

В обґрунтування заяви вказано, що позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Стягнення комісії у розмірі 471,61 грн суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування». Позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстав дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим. Крім того, нараховані відсотки за кредитним договором є незаконними, та підлягають списанню позичальнику, як військовослужбовцю Збройних Сил України, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів і сімей».

05.11.2025 ухвалою судді заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні, копії ухвали надіслані учасникам справи.

21.11.2025 на адресу суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, яке обґрунтоване безпідставністю аргументів представника заявника. Вказано, що відповідач не надав документів, які підтверджують проходження ним військової служби на час дії строку кредитного договору. Відповідач, як особа, яка не була військовослужбовцем на час дії кредитного договору, права на відповідну пільгу не має. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Таким чином, докази, на які відповідач посилається, не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

28.11.2025 ухвалою суду скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2025 у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи містяться клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр».

Позиції сторін суду зрозумілі.

В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Судом встановлено наступне.

Згідно наявних у справі копії документів, 26.09.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 26.09.2023-100002183, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором Р124, надісланим смс-повідомленням на номер телефону НОМЕР_1 заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 112 днів за процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит.

Комісія за надання кредиту становить 1 500 грн (п. 9 договору).

В заявці про надання кредиту зазначено реквізити для перерахування коштів: 5363-54XX-XXXX-7223.

26.09.2025 15:55 на картку НОМЕР_2 успішно перераховано кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, ID операції - , призначення платежу: видача за договором № 26.09.2023-100002183, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк».

В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, пропозиція про укладення договору (оферта), додаток до анкети позичальника, підтвердження укладення кредитного договору, графік платежів, довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 26.09.2023-100002183 від 26.09.2023.

При вирішенні справи суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Системний аналіз указаним норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже положення вказаного законодавства свідчать про те, що електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В узагальненні Київського апеляційного суду судової практики вирішення справ про стягнення заборгованості за договорами кредиту (позики), укладеним у електронній формі, за період 2024 року по перший квартал 2025 року, вказано, що відповідно до ст. 1048 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, є правильною практика судів, за якої інформаційні довідки технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн» про проведення успішної транзакції через платіжний сервіс послуг «Platon», листи із повідомленням про успішність операцій по грошовому переказу коштів сервісом EASY PAY за вказаним номером транзакції, або подібні їм докази з частково прихованим номером платіжної картки або його відсутністю, з яких неможливо встановити належність позичальнику відповідної платіжної картки, а також платіжні доручення небанківських фінансових установ про переказ коштів без доказів фактичного виконання цих доручень, не вважаються належними та допустимими доказами надання кредитних коштів, і для встановлення цієї обставини додатково витребовуються докази з банку-емітента платіжної картки щодо її належності відповідачу та виписка з рахунку позичальника. Лише за умови встановлення, що платіжна картка дійсно належить відповідачу і на його рахунок надійшли кошти, слід вважати доведеним факт надання кредиту і відповідно факт укладення договору між сторонами.

У даній справі на підтвердження позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» було надано суду копію кредитного договору, квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» про успішний переказ, розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором.

Однак, надані позивачем документи, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання відповідачем ОСОБА_1 від позивача коштів на виконання укладеного договору, а також наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує факт отримання ним коштів, вказує на те, що позивач не підтвердив виконання свого обов`язку щодо доведення факту видачі йому коштів. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оскільки документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Однак таких документів позивач суду не надав.

Суд враховує, що за змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку наданий ТОВ «Споживчий центр» розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості.

Цей розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в розрахунку, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Такими доказами можуть бути банківські виписки, квитанції чи платіжні інструкції щодо перерахування кредитних коштів позичальнику на його банківський рахунок.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі, який зазначені позивачем у справі. Клопотань про витребування доказів позивачем не було заявлено.

До матеріалів справи долучена копія квитанції АТ КБ «ПриватБанк» про успішний переказ коштів за кредитним договором. Разом з цим, із вказаної квитанції неможливо встановити отримувача коштів, тому суд не може визнати цей документ належним доказом перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів на виконання умов укладеного кредитного договору.

Будь-яких інших документів на підтвердження перерахування коштів матеріали справи не містять, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Якщо суд відмовляє у задоволенні позову, то згідно зі статтею 141 ЦПК України усі судові витрати, включаючи судовий збір та інші витрати, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. Ю. Цуранов