ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/76/21 Номер провадження 22-ц/814/1187/26Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник прокуратури Деряга О.Ю.

переглянувши у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко Марини Анатоліївни

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2025 року, постановлену суддею Путря О. Г., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко Марини Анатоліївни про забезпечення доказів

у справі за позовом Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах Держави до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , третя особа: Полтавська міська рада, про визнання незаконним та скасування наказу, припинення права приватної власності, повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

12.01.2021 Перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах Держави звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, припинення права приватної власності, повернення земельної ділянки, в якій просив суд (з врахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 85-88)): - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 02.11.2018 №7360-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва»; - припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0113, площею 0,12 га, для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, відомості про державну реєстрацію якої внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.11.2018 за №29003218; - зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0113, площею 0,12 га, для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Полтавської міської ради; - стягнути з відповідачів на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору (а.с. 2-10).

08.10.2025 до Полтавського районного суду Полтавської області від представника ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко М.А. через систему «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення доказів, в якій просила суд витребувати з Офісу Генерального прокурора відомості з електронної інформаційної системи «Єдиний реєстр досудових розслідувань», які були внесені до вказаної бази згідно вимог КПІК України в порядку та обсягу, передбаченому Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 №139, стосовно кримінального провадження №0000088 від 18.05.2017, а саме, по всіх розділах: «Основні відомості», «Кримінальні правопорушення», «Рух провадження» (зокрема об`єднання, виділення кримінальних проваджень відкриття матеріалів досудового розслідування іншій стороні»), «Прикріплені файли», з наданням інформації щодо часу про внесення відомостей, про процесуальні рішення, рух провадження, внесення інших відомостей, згідно додатків 1, 2, 3, 4, 5 до Положення про ЄРДР (а.с. 95-97).

Заява про забезпечення доказів мотивована тим, що прокурором до позову долучено докази, отримані під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000088. Відомості про це провадження були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2017. Земельна ділянка, що є предметом спору, на той момент ще не була сформована. Відповідач отримав її пізніше - наказом від 02.11.2018, тобто майже через рік після внесення відомостей до ЄРДР та здобуття більшості доказів у справі. Зазначає, що для формування позиції сторони відповідача та майбутньої оцінки допустимості поданих доказів необхідно з`ясувати спосіб їх отримання, оскільки виникають сумніви щодо правомірності їхнього походження. Зокрема, на момент збору частини доказів земельна ділянка ще не існувала як юридичний об`єкт. Іншим способом отримати відповідну інформацію, окрім як витребувати розширений витяг з ЄРДР, неможливо.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача Шинкаренко Марини Анатоліївни, подану в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про забезпечення доказів відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що до матеріалів справи прокурором долучено витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань та висновок експерта, в рамках кримінального провадження №0000088. У свою чергу, представником відповідача не доведено необхідності отримання розширених відомостей з ЄРДР з метою перевірки наданих прокурором доказів на предмет їх допустимості. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що у матеріалах, які є предметом розгляду, будь-яких обставин та доказів, які дають підставу припускати, що докази, які представник відповідача наразі просить суд витребувати, можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, представник у своїй заяві не наводить. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заява представника відповідача про забезпечення доказів є необгрунтованою та не вбачає підстав для її задоволення

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шинкаренко М.А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, задовольнити заяву про забезпечення доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для встановлення способу одержання доказів, наданих прокурором, та можливості їх використання у даному цивільному процесі необхідно дослідити повні відомості з ЄРДР, у тому числі щодо: дати, підстав і мети початку розслідування; об`єктів, щодо яких проводилось дослідження, та правомірності таких дій; змісту і часу долучення документів і експертних висновків. Отримати зазначену інформацію іншим шляхом неможливо. З метою її отримання відповідачем здійснено низку заходів: 09.07.2024 адвокатом направлено запит до Офісу Генерального прокурора України; 18.07.2024 отримано відмову у наданні інформації з посиланням на відсутність зареєстрованого кримінального провадження. Натомість у матеріалах справи, заперечуючи проти забезпечення доказів, прокурор надає витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань, який містить взаємно суперечливі відомості: у верхній частині документа зазначено дату 19.05.2017, тоді як у змісті форми витягу наведено дані про надходження та реєстрацію заяви, а також внесення відомостей до ЄРДР 18.05.2025. Сукупність таких розбіжностей підтверджує необхідність перевірки доказів, наданих прокурором, на предмет їх законності, окрім основної тези про те, що спірна земельна ділянка на момент внесення відомостей до ЄРДР ще не була сформована і, відповідно, не могла бути предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000088. Наведені у наданому витягу фабули також не ідентифікують це кримінальне провадження із земельною ділянкою ОСОБА_1 , що додатково підтверджує потребу у витребуванні розширених відомостей з ЄРДР. Послідовні відмови органів прокуратури надати інформацію свідчать, що відповідач позбавлений можливості самостійно отримати ці докази, що є самостійною підставою для забезпечення доказів судом. Без дослідження повних відомостей із ЄРДР суд позбавлений можливості виконати свій обов`язок щодо перевірки допустимості доказів, наданих прокурором, а відповідач свого права на ефективний захист. Таким чином, витребування розширених відомостей з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000088 є єдиним можливим способом перевірити допустимість доказів, долучених прокурором, і становить необхідний захід забезпечення доказів. Сторона відповідача у цивільному процесі має гарантоване законом право не лише подавати власні докази, а й перевіряти допустимість доказів, долучених іншою стороною. Якщо прокурор використовує у цивільній справі документи, отримані в межах кримінального провадження, відповідач має право пересвідчитися у законності їх походження та довести це перед судом.

У відзиві на апеляційну скаргу Полтавська окружна прокуратура просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання апеляційного суду 04.02.2026 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 11.12.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та поштою (а.с. 134-137), які були доставлені до електронних кабінетів та засобами поштового зв`язку. 03.02.2026 через систему "Електронний суд" відповідач Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку із зайнятістю представника в іншій цивільній справі.Обговорюючи поважність причини неявки представника відповідача у судове засідання, апеляційний суд вважає вказану підставу неповажною, оскільки відповідач є юридичною особою і має змогу направити у судове засідання іншого представника. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 05.12.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 04.02.2026 о 10.00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених продату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що до матеріалів справи прокурором долучено витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань та висновок експерта, в рамках кримінального провадження №0000088 (а.с. 13 зворот, 49 зворот-72).

У свою чергу, представником відповідача не доведено необхідності отримання розширених відомостей з ЄРДР з метою перевірки наданих прокурором доказів на предмет їх допустимості.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що в матеріалах, які є предметом розгляду, будь-яких обставин та доказів, які дають підставу припускати, що докази, які представник заявника наразі просить суд витребувати, можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, заявник у своїй заяві не наводить.

За приписами ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед необхідно зазначити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №367/6751/18-ц (провадження №61-23322св19) викладено наступну правову позицію: суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦІК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Колегія судів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Приписами частин 1, 2, 3 ст. 116 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно із вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як доказів при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Системний аналіз норм статей 116 та 117 ЦПК України дає підстави вважати, що необхідність забезпечення доказів виникає, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто забезпечення доказів це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №9901/845/18, у постанові від 09.10.2019 у справі №9901/385/19, у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №367/6751/18-ц (провадження №61-23322св19).

При вирішенні питання про забезпечення доказів суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Поряд з цим, під час розгляду заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування мають бути наявні підстави вважати, що відповідні документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи з метою дієвості такого заходу, оскільки ухвала про забезпечення доказів шляхом їх витребування є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 11 ст. 118 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №477/2330/18, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень (постанова Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №461/3675/17). Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в матеріалах, які є предметом розгляду, будь-яких обставин та доказів, які дають підставу припускати, що докази, які представник заявника наразі просить суд витребувати, можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, заявник у своїй заяві не наводить.

Доводи апеляційної скарги про те, що витребування розширених відомостей з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000088 є єдиним можливим способом перевірити допустимість доказів, долучених прокурором, і становить необхідний захід забезпечення доказів, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки питання допустимості, достовірності та достатності таких доказів та чи стосуються ці докази предмета доказування відноситься до виключної компетенції суду при оцінці таких доказів під час розгляду цивільної справи.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заява представника відповідача про забезпечення доказів є необгрунтованою. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко Марини Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов