Справа № 484/3828/26 Головуюча в 1-й інстанції Медведєва Н. А. Провадження 22-ц/812/195/26 Доповідачка апеляційної інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої - судді Ямкової О. О.,

суддів Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Медведєвої Н. А. в приміщенні суду в місті Первомайську Миколаївської області о 9 год 40 хв, із складенням повного рішення у справі

за позовом

ОСОБА_1 до

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Південь Агро Інвест»

про розірвання договору оренди землі,

стягнення орендної плати з урахуванням пені та індексації,-

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Південь Агро Інвест» про розірвання договорів оренди земель, стягнення орендної плати з урахуванням пені та індексації, вимоги за яким спочатку зменшила, подавши відповідну заяву 14 серпня 2025 року, а в наступному їх збільшила, подавши заяву 10 вересня 2025 року, у який просила про додаткове стягнення боргу з орендної плати за 2025 рік.

В обґрунтування позову зазначала, що є власницею земельних ділянок із кадастровими номерами :05:000:0586, :01:000:0210, :06:000:0289, :01:000:0958 та :05:000:0587, :01:000:0211, :06:000:0290 та :01:000:0959 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах Синюхінобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які передані нею в користування ПСП імені Т. Г. Шевченка на правах оренди 1 липня 2014 року та 19 травня 2014 року.

3 вересня та 13 березня 2018 року між позивачкою та ТОВ «Південь Агро Інвест», як новим орендарем укладено разом із попереднім орендарем ПСП ім. Т. Г. Шевченка окремі додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок, за умовами яких земельні ділянки передані в користування відповідачу зі сплатою орендної плати у розмірах 12,37% від нормативної грошової оцінки, що в грошовому еквіваленті становить 44 747 грн 77 коп. за двома договорами та вісьмома ділянками, із строком внесення платежів за орендою не пізніше 1 вересня кожного року, за який здійснюється оплата.

Між тим, виплата новим орендарем орендної плати відбувалась із грубим порушенням строків її виплати, а саме орендна плата за 2022 рік зарахована на картковий рахунок позивачки 22 березня 2023 року, орендна плата за 2023 та 2024 роки теж виплачена із запізненням, а орендна плата за 2025 рік не була виплачена взагалі.

Тому, враховуючи те, що відповідачем не дотримуються строки внесення платежів з орендної плати за 2022-2025рр, що є суттєвим порушенням умов договорів, орендодавиця просила про стягнення на свою користь недоплачених сум орендної плати із нарахуванням пені та втрат від інфляції у загальному розмірі 77 212 грн 78 коп., з яких: 44 474 грн 76 коп. заборгованість по орендній платі, 17 294 грн 77 коп. індексації та 15 170 грн 25 коп. пені.

Посилаючись на ці обставини, як суттєві порушення умов договорів оренди земельних ділянок, у зв`язку з систематичним порушенням строків виплати орендної плати та неповною її виплатою, позивачка також просила про розірвання договорів оренди.

Клопотала про витребування у відповідача договорів оренди, укладених між нею та іншою особою 1 липня та 19 травня 2014 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав її доводи необґрунтованими, посилаючись на здійснення ним виплати за договором оренди за 2023 рік - 7 лютого 2024 року у розмірі 44 117 грн 40 коп. та відсутності загального боргу з орендної плати перед позивачкою. Вказував на відсутність істотних порушень товариством умов договорів оренди, як підстав для їх дострокового розірвання, та неправильне обчислення позивачкою орендних платежів, що призвело до помилкового розрахунку нею пені та індексації орендної плати. Посилався на відповідну судову практику.

У серпні 2025 року ТОВ «Південь Агро Інвест» надало додаткові пояснення у справі, де спростувало твердження позивачки про необхідність виплати їй орендної плати у розмірі 44 747 грн 77 коп., оскільки така сума сплачується за відрахування податків та зборів, внаслідок чого на користь орендодавиці підлягає сплаті орендна плата за мінусом сплачених податків у розмірі 36 021 грн 96 коп. Натомість відповідачем виплачено ОСОБА_1 за 2022 та 2023 роки орендну плату у розмірах 44 117 грн 40 коп., яка є більшою ніж передбачено договором.

Додатково зазначав, що позивачкою пропущено позовну давність для вимог про стягнення пені, оскільки вона становить 1 рік.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договорів оренди земельних ділянок. Стягнуто з ТОВ «Південь-Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 2 201 грн 94 коп. індексації орендної плати за 2022 рік. У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з орендної плати, пені та індексації в іншій сумі відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з відсутності підстав для розірвання договорів, стягнення заборгованості по орендній платі та пені та наявності підстав для часткового задоволення вимог щодо стягнення індексації орендної плати за 2022 рік.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального та матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги посилалася на те, що висновок суду про відсутність систематичності несплати орендної плати є помилковим, оскільки виплата орендної плати здійснювалась із грубим порушенням строків її виплати, а саме за 2022 рік орендна плата сплачена лише 23 березня 2023 року, а за 2023 рік 7 лютого 2024 року, замість 1 вересня 2022 року та 1 вересня 2023 року у відповідності до пунктів 4.5. умов додаткових угод, а тому таке порушення є систематичним і є достатнім для розірвання договорів оренди. Також оскільки відповідачем порушено взятий на себе обов`язок із своєчасної виплати орендної плати зазначене є підставою для нарахування передбаченої умовами договору пені та індексації у відповідності до Закону України «Про індексацію» грошових доходів населення.

Просила суд врахувати, що відноситься до вразливих верств населення та є малозабезпеченою особою, тому такі порушення умов договорів позбавляють її права отримати гарантовані договором кошти за користування відповідача земельними ділянками.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Справа в суді апеляційної інстанції розглянута за відсутністю її учасників, які належним чином повідомлені про дату та час її слухання, а також позивачкою не надано заяв про її відкладення з поважних причин. Представницею відповідача подана заява про відкладення слухання справи, у зв`язку з її участю у розгляді іншої судової справи, дата призначення якої відбулася пізніше, ніж дата судового засідання, що визначена судом апеляційної інстанції у цій справі, про яку відповідач повідомлений завчасно та належним чином. Тому колегією суддів не встановлені підстави для відкладення слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції чинній на час укладення договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі та за бажанням однієї із сторін може бути посвідчено нотаріально (в редакції на час укладення додаткової угоди).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції на момент укладення договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

На момент укладення договору оренди статтею 22 цього Закону визначено, що орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій формах, а за змінами, що відбулися на час укладення додаткової угоди передбачено, що орендна плата справляється лише у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакціях, чинних на момент укладення договору та додаткової угоди до нього) визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами 1 і 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

В той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року під час розгляду справи № 918/391/23 відступила від наведеного висновку Об`єднаної Палати КЦС, викладеного у цій постанові, шляхом конкретизації та зазначення про те, що несплата орендної плати в розумінні пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України охоплює випадки лише повної несплати орендної плати, у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне.

У цьому разі Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України, а загальне правило частини 2 статті 651 ЦК України.

Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати.

При вирішенні справи судом встановлено, що позивачці на праві власності належать земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва із кадастровими номерами: :05:000:0586 площею 4,8976га, :01:000:0210 площею 0,7712га, :06:000:0289, площею 0,3815га, :01:000:0958 площею 0,0125га, та :05:000:0587 площею 4,898га, :01:000:0211 площею 0,7713га, :06:000:0290 площею 0,3826га та :01:000:0959 площею 0,0125га, що розташовані в межах Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які вона передала у платне строкове користування на підставі договорів, укладених 19 травня та 1 липня 2014 року між нею та орендарем ПСП «імені Т. Г. Шевченка» та додаткової угоди від 11 квітня 2017 року (а.с.1-2, 12-19, 22-25).

В подальшому між позивачкою ОСОБА_1 та новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест», за участі попереднього орендаря ПСП «імені Т. Г. Шевченка», 13 березня 2018 року та 3 вересня 2018 року укладено додаткові угоди до договорів оренди від 19 травня та 14 липня 2014 року, які по суті є окремими договорами за участю інших сторін, за умовами яких позивачка передала належні їй на праві власності земельні ділянки в платне користування орендаря ТОВ «Південь Агро Інвест» за новими погодженими умовами, строком до 31 грудня 2026 року, та зі сплатою орендної плати за земельні ділянки :05:000:0586 площею 4,8976га, :01:000:0210 площею 0,7712га, :06:000:0289, площею 0,3815га, :01:000:0958 площею 0,0125га, в загальному розмірі 22 373 грн 88 коп. та за земельні ділянки :05:000:0587 площею 4,898га, :01:000:0211 площею 0,7713га, :06:000:0290 площею 0,3826га та :01:000:0959 площею 0,0125га у загальному розмірі 22 373 грн 89 коп., що разом складає суму 44 747 грн 77 коп., у строк не пізніше 1 вересня поточного року з урахуванням коефіцієнту індексації на рік виплати або нарахування (пункти 4.1., 4.5 договорів) (а.с.10-11, 20-21).

Умовами, викладеними у пунктах 4.2 та 4.7 цих додаткових угод сторонами визначено, що із суми орендної плати орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України. А у випадку невнесення орендної плати у строки, визначені цими угодами, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Таким чином, між позивачкою та відповідачем склалися правовідносини, пов`язані з передачею у платне строкове користування восьми земельних ділянок за узгодженою сумою орендної плати, яка повинна сплачуватися орендарем у визначені додатковими угодами строки з окремим визначенням плати за користування земельними ділянками за перший рік оренди за фактичну кількість календарних днів оренди, починаючи з дня укладення договору і по кінець поточного року, в якому укладено договір.

Отже, за наведеного та з урахуванням умов пунктів 4.2 кожної додаткової угоди загальна сума орендної плати, яка підлягає щорічній виплаті на користь орендодавців без урахування податків та зборів, складає суму в 36 021 грн 96 коп.

В той же час, з огляду на положення пункту 4.5 під час обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації її розміру на суму збільшення споживчих цін, орендна плата за умовами додаткових угод від 13 березня та 3 вересня 2018 року становитиме за: 2022 рік - 44 747 грн 77 коп. з урахуванням податків та зборів та 36 021 грн 96 коп. без урахування податків та зборів, за 2023 рік - 47 029 грн 91 коп., з урахуванням податків та зборів, або без урахування податків та зборів суму в розмірі 37 859 грн 08 коп., за 2024 рік - 50 117 грн 50 коп. з урахуванням податків та зборів або 40 327 грн 60 коп. без урахування податків та зборів., і за 2025 рік 48 327 грн 59 коп. з урахуванням податків та зборів або 38 903 грн 72 коп. без урахуванням податків та зборів.

Таким чином, за умовами додаткових угод загальна суму орендної плати за двома угодами за період з 2022 року по 2025 рік включно з урахуванням її обчислення з індексацією складає 229 126 грн 49 коп. з урахуванням податків та зборів або 153 129 грн 36 коп. загальної суми орендної плати без урахування податків та зборів .

Між тим, як слідує із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу на виконання зобов`язань за договорами оренди, орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» за умовами додаткових угод від 13 березня та 3 вересня 2018 року виплачено позивачці у березні, травні та жовтні 2021 року загальну суму у розмірі 60 031 грн 64 коп. з урахуванням податків та зборів, або 48 325 грн 47 коп. без урахування податків та зборів, внаслідок чого, після відрахування суми орендної плати у розмірі 39 859 грн 08 коп. виникла переплата у розмірі 8 701 грн 32 коп., яка фактично є авансовим платежем на 2022 рік. У березні 2023 року позивачці виплачено 44 208 грн 34 коп. та у грудні 2023 року - 10 868 грн 85 коп., внаслідок чого ОСОБА_1 сплачена у повному обсязі орендна плата за 2022 рік, з урахуванням авансового платежу у 2021 році за 2022 рік, що призвело до отримання позивачкою за період користування земельними ділянками в період 2022-2023рр орендної плати в сумі 63 596 грн 51 коп., тобто авансовим платежем на майбутній рік позивачкою отримано сума в розмірі 27 574 грн 55 коп. У лютому 2024 року ОСОБА_1 виплачено 44 117 грн 40 коп., у липні 2024 року - 44 117 грн 40 коп., у вересні 2024 року - 2 753 грн 02 коп., у листопаді 2024 року 2 249 грн 99 коп., а всього на суму 92 734 грн 87 коп., внаслідок чого сплачено заборгованість по орендній платі за 2023 та вчасно виплачено орендну плату за 2024 рік. З урахуванням переплати минулих років ОСОБА_1 отримала 120 309 грн 42 коп. орендної плати та 6 лютого 2025 року і у вересні 2025 року позивачці сплачено 51 958 грн 92 коп. і 2 245 грн 35 коп., що разом за період 2022-2025рр становить 202 337 грн 25 коп. орендної плати, вже з відрахуванням податків та зборів.

Таким чином позивачкою отримана сума орендної плати з урахуванням індексації у більшому розмірі, ніж передбачено договорами, внаслідок чого таке перевищення складає 93 020 грн 02 коп. чистого доходу (а.с.31, 151-156). Тобто за відомостями компетентного органу, підтверджених даних позивачкою та відповідача за період 2022-2025рр, з урахуванням виплати у 2021 році авансового платежу на суму 8 701 грн 32 коп., на користь позивачки товариством за двома додатковими угодами сплачено 202 337 грн 25 коп. орендної плати з вже відрахованими податками та зборами, замість 153 129 грн 36 коп.

Під час виплати орендодавиці сум орендної плати за вказаний період, орендарем утримані податки та збори на користь держави.

Згідно пункту 164.2.5 статті 164 Податкового Кодексу України (ПК) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до положень пункту 170.1.1. статті 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Тому відповідач, як орендар та податковий агент орендодавців, має обов`язок з перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору з прибутку нарахованого позивачці, який ним перераховано до бюджету відповідно до наданої Головним управлінням ДПС у Миколаївській області у грудні 2022 року 10 683 грн 85 коп. , у грудні 2023 року 10 686 грн 85 коп., у липні 2024 року у розмірі 545 грн 03 коп., та у вересні 2025 року у розмірі 12 146 грн 24 коп. (а.с. 151-156).

За наведеної інформації Державної податкової служби вбачається, що орендна плата за 2022-2025 роки виплачена орендодавиці у обсязі значно більшому, ніж це передбачено укладеними між ними договорами, наявному у матеріалах справи та частково підтверджено позивачкою шляхом надання виписок з рахунків, які містять неповну інформацію щодо надходження коштів у якості орендної плати.

Тому слід дійти висновку, що виплата орендної плати на користь позивачки здійснена не лише в розмірах, які відповідають умовам угод з урахуванням утримання з орендної плати податків та зборів, та ще є таким, що загалом перевищує її розмір, що визначено за умовами додаткових угод. Тобто заборгованості за сплатою на користь позивачки орендної плати за період 2022-2025рр немає, як немає і підстав для нарахування її індексації, оскільки такі виплати здійснені товариством з її урахуванням.

Переглядаючи рішення суду в частині стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.

Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.

Після введення на території країни воєнного стану, Торгово промисловою палатою України усім зацікавленим особам надіслано листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України.

У листі Торгово промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У подальшому, вже 7 жовтня 2022 року Миколаївською обласною радою прийнято рішення №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких дій», якими рада визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення.

До переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включені юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано у межах території Миколаївської області.

Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.

Враховуючи наведене, слід виснувати, що підстави для стягнення пені за порушення строків виплати орендної плати за 2022 рік відсутні за наявністю форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення від відповідальності кожної із сторін договору.

Щодо порушення строків виплати орендної плати за 2023 рік, яка мала бути сплачена до 1 вересня 2023 року, а фактично сплачена частково у грудні 2023 року та у лютому 2024 року, що у цьому випадку за прострочення виплати орендної плати у 2023 році до виплати авансу у грудні 2023 року за 92 дня сума пені складає 9 грн 54 коп., а за іншу частину суми, яка виплачена у більшому розмірі у лютому 2024 року за 62 дні сума пені складе 4 грн 69 коп. Однак, враховуючи, що позивачці виплачена орендна плата за обома додатковими угодами у більших розмірах кожного року, зокрема і за 2023 рік, то підстави для нарахування та стягнення пені за цей період відсутні.

Отже, за встановлених колегією суддів обставин, підстави для нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань зі своєчасного внесення орендної плати відсутні.

В той же час задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення індексації орендної плати, поза увагою місцевого суду залишились ті обставини, що виплата орендної плати за умовами додаткових угод до договорів оренди здійснюється з урахуванням індексації, та на виконання цих вимог виплати здійснені орендарем у більшому розмірі, та тому вона не може бути стягнута двічі.

Між тим апеляційну скаргу подано позивачкою, а відповідачем рішення суду в цій частині не оскаржено.

Тому, виходячи із принципу заборони повороту до гіршого (tantum devolution quantum appellatum скільки скарги, стільки і рішення), який означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення, тобто коли особа, що оскаржує рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення в цій частині.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення на користь позивачки інших сум за додатковими угодами від 13 березня та 3 вересня 2018 року договору оренди.

За наведених обставин слід встановити, що боргу у товариства перед позивачкою за укладеними додатковими угодами немає. При тому колегією суддів встановлено порушення строків виплати орендної плати за 2023 рік, яка однак сплачена на її користь у більшому розмірі, ніж передбачена угодами та з урахуванням пені, і тому не є системним порушенням умов договорів, що є підставою для їх розірвання, а також не є суттєвим порушенням прав орендодавиці під час виконання орендарем таких умов договорів. Саме відсутність порушення права та інтересу позивачки підтверджено також часом її звернення до суду, у липні 2025 року, після усунення орендарем порушення за 2023 рік та при повному виконанні угод товариством в період 2024 та 2025 років.

Тому, аналізуючи доводи місцевого суду щодо відсутності підстав для розірвання договорів оренди колегія суддів погоджується з ними та вважає їх слушними, з огляду на встановлені судом обставини, які перепровірені колегією суддів.

Також слід звернути увагу на формулювання позивачкою позовних вимог про розірвання договорів оренди, укладених нею 19 травня та 1 липня 2014 року з іншою особою, де нею не пред`явлено вимог про розірвання додаткових угод, укладених саме з відповідачем від 13 березня та 3 вересня 2018 року до договорів, які є новими договорами оренди, як за сторонами, так і за їх умовами, як в частині ідентифікації предметів договору, їх вартості, так і розміру орендної плати, порядку її обчислення та строків її виплати.

За такого рішення суду першої інстанції про відмову у розірвання договорів оренди, укладених позивачкою з іншою особою, та за відсутності порушення її права новим орендодавцем за умовами додаткових угод, є законним та обґрунтованим.

Отже, враховуючи встановлені обставини колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, ухваленого відповідно до норм матеріального і процесуального права, з підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

За такого рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова