Справа № 209/8248/25
Провадження № 2/209/535/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 січня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського

в складі: головуючого- судді Корнєєвої І.В.

за участі секретаря Пиндик Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на користь позивача, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років, щомісяця починаючи з дня пред`явлення заяви до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач у справі є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач до повноліття позивача сплачував на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилось 18 років, тому вона набула статусу повнолітньої особи. Будучи повнолітньою особою, вона продовжує навчання у відокремленому структурному підрозділі «Техніко-технологічний коледж Дніпровського державного технологічного університету», на денній формі навчання, на бюджетній основі, термін закінчення навчання 30.06.2027 року. Позивач проживає з матір`ю ОСОБА_3 , та перебуває на її матеріальному забезпеченні, якого не вистачає оскільки ОСОБА_3 має онкологічне захворювання та потребує фінансових витрат на лікування та реабілітацію. Відповідач працює ( ПАТ «Інтерпайп НІКО ТЬЮБ» м. Дніпро) та отримує пенсію, однак матеріальної допомоги на утримання доньки, яка є повнолітньою та продовжує навчання, не надає, а тому у позивача наявне право на отримання аліментів від батька на період навчання.

Позивач до судового засідання не з`явилась, 16 грудня 2025 року подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Суд вважає можливим слухати справу за відсутністю позивача згідно вимог ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст. 128, 131 ЦПК України, заяв про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву не надав, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. 23 грудня 2025 року у приміщенні суду отримав копію позовної заяви з додатками, з матеріалами справи ознайомився.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України - суд зважаючи на наявність законних підстав приходить до висновку про можливість у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наданих сторонами доказів, без вислуховування особистих пояснень відповідача по справі.

У судовому засіданні встановлені судом наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 05 жовтня 2007 року, актовий запис №819 від 05 жовтня 2007 (а.с.4 оберт).

З 01 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 є студенткою 1-го курсу денної форми навчання за спеціальністю D1 "Облік і оподаткування" ВСП "Техніко-економічний фаховий коледж ДДТУ" за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету, навчальний рік 2025-2026 триває з 01.09.2025 по 30.06.2026 року, термін закінчення навчання 30.06.2027 року (а.с.3).

Позивач проживає з матір`ю ОСОБА_3 . Оскільки позивач отримує освіту за денною формою навчання, вона не має змоги працювати та утримувати себе самостійно.

Мати позивача ОСОБА_3 отримувала аліменти на утримання ОСОБА_1 відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області справа №2-512/2012, яким визначено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач стала повнолітньою.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дітей регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, шляхом сплати аліментів (стаття 198 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 0412.2019 року по справі № 917/1739/17 , провадження № 12-16гс19 визначено , що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судувід 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Позивач визначила, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Але ці вимоги закону про мінімальний та максимальний розмір аліментів передбачений саме для утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст.182-183 СК України та не розповсюджується на вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей в порядку ст.199, 200,201 СК України.

Враховуючи навчання повнолітньої ОСОБА_1 , відсутність у неї самостійного доходу, а відтак, наявність потреби у матеріальній допомозі, обов`язок обох батьків утримувати повнолітніх дітей на період їх навчання, суд дійшов висновку, що із ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на користь дитини ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду до закінчення навчання (30.06.2027 року), але не довше ніж до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У зв`язку з заявленням позовної вимоги про стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути 1211 гривні 20 копійок судового збору на користь держави.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП не встановлено, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП не встановлено, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду 23 жовтня 2025 року і до закінчення навчання (30.06.2027 року), але не довше ніж до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.

Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП не встановлено, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Корнєєва