ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/13/25

Головуючий у першій інстанції Демченко Л. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/60/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю

ГОУФІНГОУ, Товариство з обмеженою відповідальністю Кредитна установа Європейська кредитна група

третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області у складі судді Демченко Л.М. від 05 червня 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Бобровиця, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ГОУФІНГОУ, Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитна установа Європейська кредитна група про визнання кредитних договорів недійсними, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ТОВ ГОУФІНГОУ, ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група про визнання кредитних договорів недійсними, в якому позивач просив визнати недійсними: кредитний договір №/451370 від 26.07.2021 року, укладений між позивачем та ТОВ ГОУФІНГОУ; кредитний договір №/711112 від 26.07.2021 року, укладений між позивачем та ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що 26.07.2021 року між ним та ТОВ ГОУФІНГОУ було укладено договір про надання фінансового кредиту №/451370, а також 26.07.2021 року між ним та ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група було укладено договір про надання фінансового кредиту № /711112. Позивач вказував, що він не надавав свого прямого волевиявлення на укладення даних договорів, і не підписував відповідних документів. За доводами позивача, дані дії вчинила невстановлена особа, яка шахрайським шляхом заволоділа його паспортними даними та кодом РНОКПП, від його імені уклала кредитний договір № /451370 із ТОВ ГОУФІНГОУ та кредитний договір № /711112 із ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група, отримавши при цьому грошові кошти. Позивач зазначав, що він не підписував договори, заяви та паспорти споживчих кредитів. Позивач вказував, що банківська картка, на яку за умовами договорів були перераховані кошти, йому не належала, він не реєструвався на сайті відповідачів, не заповнював анкет, не отримував кодів та не вчиняв жодних дій, які б підтверджували його наміри щодо отримання позики від вказаних вище фінансових установ, а також не звертався до ТОВ ГОУФІНГОУ із заявкою на отримання кредитних коштів у розмірі 2 000 грн., та кредитний договір № /451370 від 26.07.2021 року, угоду не підписував, одноразовий ідентифікатор у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (R24323) не вводив, не звертався до ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група із заявкою на отримання кредитних коштів у розмірі 3 500 грн., та кредитний договір № /711112 від 26.07.2021 року, угоду не підписував, одноразовий ідентифікатор у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (R24323) не вводив. За доводами позивача, внаслідок зазначених дій були порушені його права, як споживача, оскільки вказані договори були укладені проти волі споживача. Позивач стверджував, що 27.11.2021 року, у зв`язку із вчиненням проти нього кримінального правопорушення, передбаченого статтями: 182, 190 КК України, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, і його заява була прийнята Відділенням поліції №2 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області та було відкрито кримінальне провадження №0000247. На підставі викладених вище обставин, позивач просив суд визнати вищезазначені кредитні договори недійсними.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05.06.2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ГОУФІНГОУ, Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитна установа Європейська кредитна група про визнання кредитних договорів недійсними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бобровицького районного суду Чернігівської від 05.06.2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення суду першої інстанції від 05.06.2025 року є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із неповним з`ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також нормам матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даного спору по суті. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно перекладено тягар доказування факту неукладення договорів саме на позивача, хоча у випадках оспорювання електронного правочину із посиланням на можливе шахрайство, відповідно до правових висновків Верховного Суду, відповідач зобов`язаний довести, що особа, яка нібито підписала електронний договір (шляхом СМС підтвердження або через інтернет банкінг) була належним чином ідентифікована; саме ця особа (позивач) здійснила дії щодо укладення договору; грошові кошти були фактично зараховані на рахунок, що належить цій особі; відсутні ознаки несанкціонованого доступу до її персональних даних або засобів авторизації. В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив факт отримання одноразового пароля із безспірним волевиявленям позивача на укладення договору, хоча законодавство не передбачає презумції того, що будь-яка дія, вчинена в електронному середовищі із використанням ідентифікаторів, є доказом справжньої волі особи. Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що кредитні договори були укладені саме позивачем та відповідали його внутрішній волі, є передчасним, необгрунтованим та підлягає скасуванню в апеляційному порядку. Апелянт звертає увагу, що банківська картка № НОМЕР_1 , зазначена в договорах, ніколи йому не належала, і він особисто не отримував кошти у розмірі 5 500 грн. від вищезазначених мікрофінансових установ. Відповідачем на підтвердження перерахування позивачу коштів за кредитними договорами не надано належних доказів - розрахункових документів або виписок із банківського рахунку позивача. При цьому, у договорі укладеному із первісним кредитором, відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися на користь позичальника іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий первісним кредитором є необгрунтованим, оскільки такий розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. За доводами апелянта, реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитних договорів, ні в будь-яких інших документах, оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч вимог закеонодавства, реквізити повного карткового рахунку позивача не зазначено. Апелянт просить врахувати той факт, що суду було надано лише розрахунки заборгованості за кредитним договором та не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок позивача (рахунок, виписка), тому відповідачем не було додано доказів подальшого перерахування/неперерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 . Роздрукований розрахунок заборгованості є необгрунтованим, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду даної справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. У поданому до апеляційного суду клопотанні представник позивача - адвокат Зачепіло З.Я. просить провести розгляд даної справи за відсутності сторони позивача.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 26.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ГОУФІНГОУ та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/451370, за умовами якого, Товариство надало ОСОБА_1 фінансовий кредит в сумі 2 000 грн., на умовах строковості, зворотності та платності строком на 24 дні, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пунктів 1.2.-1.4. укладеного договору, строк дії договору починається з моменту його укладення, відповідно до вимог Закону України Про електронну комерцію. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, строком до 18.08.2021 року (а.с.16-18).

26.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Кредитна установа Європейська кредитна група та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/711112, за умовами якого, Товариство надало ОСОБА_1 фінансовий кредит в сумі 3 500 грн., на умовах строковості, зворотності та платності строком на 25 днів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пунктів 1.2.-1.4. договору, строк дії договору починається з моменту його укладення, відповідно до вимог Закону України Про електронну комерцію. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с.20-23).

29.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі заяви ОСОБА_1 було внесено відомості про те, що в період часу з 12.07.2021 року по 26.07.2021 року невідома особа, без його відома, оформила на ім`я ОСОБА_1 3 кредитні договори в різних фінансових установах на загальну суму 9 900 грн., чим спричинила заявнику майнову шкоду. Номер кримінального провадження: 0000247, правова кваліфікація: ч.1 ст.192 (КК України 2001) (а.с.15).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.06.2025 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не доведено, що він не підписував за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора договори про надання фінансового кредиту, не довів, що невстановлена особа, яка заволоділа його паспортними даними та кодом РНОКПП, від його імені уклала кредитні договори: № НОМЕР_2 із ТОВ ГОУФІНГОУ та № /711112 із ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група, та отримала грошові кошти. У оскаржуваному рішенні від 05.06.2025 року суд першої інстанції також зазначив, що позивачем не надано доказів того, що розрахунковий рахунок, на який було перераховано кошти, йому не належить; позивач не підтвердив, що він не отримував від відповідачів грошових коштів за укладеними договорами. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорювані позивачем договори були укладені саме ним та відповідали його внутрішній волі. При цьому, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено тих обставин, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитних договорів, в момент їх укладення, позивачу не належав та використовувався іншою особою без відома позивача або його доручення. При цьому, судом першої інстанції не прийнято доводи представника позивача про те, що кредитні договори було підписано без волі позивача, іншими особами, які незаконним шляхом заволоділи персональними даними позивача, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, всупереч вимогам статей: 76-81 ЦПК України, та зводяться до припущень, а на припущеннях суд не може ухвалювати судове рішення (ч.6 статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 05.06.2025 року є необґрунтованим, ухваленим із неповним з`ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, і що висновки суду не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даного спору по суті, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно перекладено тягар доказування факту неукладення договорів саме на позивача, хоча у випадках оспорювання електронного правочину із посиланням на можливе шахрайство, відповідно до правових висновків Верховного Суду, відповідач зобов`язаний довести, що особа, яка нібито підписала електронний договір (шляхом СМС підтвердження або через інтернет банкінг) була належним чином ідентифікована; саме ця особа (позивач) здійснила дії щодо укладення договору; грошові кошти були фактично зараховані на рахунок, що належить цій особі; відсутні ознаки несанкціонованого доступу до її персональних даних або засобів авторизації. В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив факт отримання одноразового пароля із безспірним волевиявленям позивача на укладення договору, хоча законодавство не передбачає презумції того, що будь-яка дія, вчинена в електронному середовищі із використанням ідентифікаторів, є доказом справжньої волі особи. Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що кредитні договори були укладені саме позивачем та відповідали його внутрішній волі, є передчасним, необгрунтованим та підлягає скасуванню в апеляційному порядку. Апелянт звертає увагу, що банківська картка № НОМЕР_1 , зазначена в договорах, ніколи йому не належала, і він особисто не отримував кошти у розмірі 5 500 грн. від вищезазначених мікрофінансових установ. Відповідачем на підтвердження перерахування позивачу коштів за кредитними договорами не надано належних доказів - розрахункових документів або виписок із банківського рахунку позивача. При цьому, у договорі укладеному із первісним кредитором, відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися на користь позичальника іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий первісним кредитором є необгрунтованим, оскільки такий розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. За доводами апелянта, реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитних договорів, ні в будь-яких інших документах, оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч вимог закеонодавства, реквізити повного карткового рахунку позивача не зазначено. Апелянт просить врахувати той факт, що суду було надано лише розрахунки заборгованості за кредитним договором та не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок позивача (рахунок, виписка), тому відповідачем не було додано доказів подальшого перерахування/неперерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 . Роздрукований розрахунок заборгованості є необгрунтованим, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч.1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із положеннями ч.1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 статті 638 ЦК України).

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч.2 статті 639 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписи Закону України Про електронну комерцію визначають організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлюють порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначають права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до статті 3 Закону України Про електронну комерцію, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 вказаного вище Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч.6 статті 11 зазначеного вище Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.1 статті 12 Закону України Про електронну комерцію, моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Приписами статей: 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 статті 77 ЦПК України).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 26.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ГОУФІНГОУ та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/451370, за умовами якого, Товариство надало ОСОБА_1 фінансовий кредит в сумі 2 000 грн., на умовах строковості, зворотності та платності строком на 24 дні, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пунктів 1.2.-1.4. укладеного договору, строк дії договору починається з моменту його укладення, відповідно до вимог Закону України Про електронну комерцію. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, строком до 18.08.2021 року (а.с.16-18).

26.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Кредитна установа Європейська кредитна група та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/711112, за умовами якого, Товариство надало ОСОБА_1 фінансовий кредит в сумі 3 500 грн., на умовах строковості, зворотності та платності строком на 25 днів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пунктів 1.2.-1.4. договору, строк дії договору починається з моменту його укладення, відповідно до вимог Закону України Про електронну комерцію. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с.20-23).

29.11.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі заяви ОСОБА_1 було внесено відомості про те, що в період часу з 12.07.2021 року по 26.07.2021 року невідома особа, без його відома, оформила на ім`я ОСОБА_1 3 кредитні договори в різних фінансових установах на загальну суму 9 900 грн., чим спричинила заявнику майнову шкоду. Номер кримінального провадження: 0000247, правова кваліфікація: ч.1 ст.192 (КК України 2001) (а.с.15).

Із врахуванням наведеного вище, суд першої інстанції, встановивши, що оспорювані позивачем кредитні договори укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України Про електронну комерцію, і зазначені у вказаних договорах умови не порушують вимоги Закону України Про захист прав споживачів, та за відсутності належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, про те, що оспорювані позивачем договори укладено іншою особою, та грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідні документи 26.07.2021 року між ТОВ ГОУФІНГОУ, ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група і ОСОБА_1 сформовані та підписані в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються із приписами статей: 6, 627 ЦК України, статей: 11, 12 Закону України Про електронну комерцію. При цьому, позивач здійснив всі дії, необхідні для ідентифікації своєї особи у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, самостійно ввівши всі свої дані та підписавши оспорювані укладені договори електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

В ході судового розгляду даної справи стороною позивача не доведено, що телефонний номер НОМЕР_3 , із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором оспорюваних позивачем кредитних договорів, ОСОБА_1 не належить. Стороною позивача також не доведено, що інформація, яка міститься у кредитних договорах: РНОКПП, паспортні дані, місце реєстрації, картковий рахунок, на який будуть зараховуватися кредитні кошти, не відповідає дійсності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що без входу позивача на сайт відповідачів за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без отримання позивачем від відповідачів смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, без введення позивачем цього одноразового ідентифікатора у відповідному вікні на сайті, кредитні договори між позивачем та відповідачем не могли би бути укладеними. При цьому, у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази наявності вчинення третіми особами протиправних дій щодо позивача, як і відсутні відповідні докази щодо заволодіння третіми особами персональними даними ОСОБА_1 .

Приписами ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів 28.11.2021 року із заявою щодо вчинення відносно нього у період часу з 12.07.2021 року по 26.07.2021 року невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 192 КК України, не спростовує факту укладення кредитних договорів 26.07.2021 року між ТОВ ГОУФІНГОУ, ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група і ОСОБА_1 . Оскільки, в силу приписів ч.6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 05.06.2025 року про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову до Товариства з обмеженою відповідальністю ГОУФІНГОУ, Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитна установа Європейська кредитна група про визнання кредитних договорів недійсними. Оскільки вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується із приписами норм права, які регламентують спірні правовідносини та із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи, які були досліджені судом в ході її розгляду.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05.06.2025 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: