справа № 631/128/26
провадження № 2-о/631/15/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участі секретаря судового засідання Семенко А. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АН № 1901023 від 04 лютого 2026 року діє адвокат Єфімік Олена Олександрівна, з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області із заявою, поданою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Явне Баранівського району Житомирської область Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганськ Луганської області, Україна.

В обґрунтування поданої заяви представник ОСОБА_1 - адвокат Єфімік Олена Олександрівна зазначила, що на підставі статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» звертається до суду в інтересах клієнта - ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту смерті її батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганськ. Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у зв`язку з чим заявник позбавлена можливості у встановленому порядку отримати документ, який визнається в Україні.

Враховуючи те, що факт смерті батька заявника відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення державної реєстрації смерті, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, що позбавляє ОСОБА_1 реалізувати свої спадкові права. Крім того, як вказала представник заявника, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , окрім заявника, не має.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Заявник, ОСОБА_1 , та її представник - адвокат Єфімік Олена Олександрівна у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суду не повідомили, водночас у прохальній частині заяви представник ОСОБА_1 просила суд розгляд справи провести за її відсутності та відсутності заявника, зазначивши, що на задоволені вимог заяви наполягають.

Уповноважений представник заінтересованої особи - ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать відповідні довідки про доставку ухвали та судового виклику в електронній формі. Про причини своєї неявки суд не повідомили, ніяких клопотань на адресу суду, у тому числі письмових пояснень, не направляли.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В даному випадку заявник та заінтересована особа вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки про доставки судових викликів в електронній формі.

Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторони заявника свідчить відповідне клопотання, що міститься у тексті заяви.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, враховуючи стислий термін розгляду справ даної категорії, передбачений частиною 2 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши доводи заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

В даному випадку суд бере до уваги, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є встановлення факту.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями статті 315 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, який не є вичерпним.

Разом із тим, положеннями частин 1 та 2 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України передбачені наступні особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

При цьому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду за результатами розгляду листа Віце-прем`єр-міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 07 квітня 2021 року № 22/4-1801-21 відповідно до статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою забезпечення апеляційних та місцевих судів методичною інформацією з питань правозастосування було надано роз`яснення від 22 квітня 2021 року за вихідним № 985/0/208-21 щодо особливостей розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, згідно з якими, положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. Звернуто увагу, що згідно з частиною 2 статті 319 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. З огляду на наведене, роз`яснено, що під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

В даному випадку суд також приймає до уваги, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 113/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в України з 26 березня 2022 року строком на 30 діб. В подальшому правовий режим дії воєнного стану неодноразово продовжений та діє на теперішній час.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Виходячи із вищевикладеного убачається, що починаючи з 24 лютого 2022 року та по теперішній час в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 своєї Постанови від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наступними копіями документів.

Так, відповідно до копії свідоцтва про народження заявника ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , виданого 04 березня 1972 року Євсугською сільською радою Біловодського району Ворошиловградської області, вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Євсуг Біловодського району Ворошиловградської (нині Луганської) області, про що Євсугською сільською радою Біловодського району Ворошиловградської області в книзі реєстрації актів про народження 04 березня 1972 року зроблено відповідний актовий запис за № 6; її батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_5 .

14 серпня 1993 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 14 серпня 1993 року Біловодським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області, актовий запис за № 71. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - « ОСОБА_7 », дружині - « ОСОБА_7 ».

Як убачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Біловодським РВ УМВС України в Луганській області 23 липня 1999 року, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання з 06 вересня 2005 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, заявник, ОСОБА_1 , є членом сім`ї померлого ОСОБА_2 , а саме донькою, відтак у відповідності до приписів абзацу 2 частини 1 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України має право на звернення до суду з відповідною заявою.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Явне Баранівського району Житомирської області, заявник надала суду копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 02 квітня 2022 року Жовтневим відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, з якого убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганськ, Луганська Народна Республіка, про що Жовтневим відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 02 квітня 2022 року складений відповідний актовий запис № 749.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 3 статті 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, в тому числі державна реєстрація смерті особи, встановлений «Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 (далі по тексту - Правила державної реєстрації актів громадянського стану в Україні).

Відповідно до пунктів 2 та 3 розділу І зазначених Правил, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064.

Районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

За заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.

Відповідно до приписів статті 17 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398 - VІ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово - експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб, на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово - медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем його поховання.

Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть).

Проте, надати вказані документи заявник не має можливості, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому єдиною підставою для такої реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Як було з`ясовано судом, здійснити дії з реєстрації факту смерті ОСОБА_2 у місті Луганськ на території України не виявилось можливим, оскільки 14 квітня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зазначеного Указу та Рішення на території Донецької та Луганської областей була запроваджена антитерористична операція.

З огляду на положення частини 2 статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (частина 3 статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Відповідно до положень статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; 4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1, 2 і 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України. На адміністративній межі між тимчасово окупованою територією та іншою територією України Кабінетом Міністрів України може запроваджуватися тимчасовий прикордонний контроль. Лінія зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації (пункт 7 частини 1 статті 1-? Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Як визначено у частинах 1 та 2 статті 1 наведеного вище Закону України, правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.

Окремі об`єкти нафтогазовидобування в межах континентального шельфу України є окупованими Російською Федерацією з 19 лютого 2014 року. Перелік таких об`єктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частини їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганські областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України .

Відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 376 від 28 лютого 2025 року (зі змінами) місто Луганськ є окупованою територією, на якій з квітня 2014 року та на даний час жоден орган державної влади України не працює.

Крім того, та обставина, що місто Луганськ є адміністративним центром Луганської області України, та з 2014 року перебуває під окупацією збройних формувань Російської Федерації і такі формування здійснюють повний контроль над цією територією, суд визнає загальновідомими, тому вони не потребують доказування відповідно до частини 3 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України.

У даному випадку беручи до уваги, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано установою, яка діє на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у заявниці відсутня можливість реєстрації смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, тому єдиною підставою для такої реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Приписами статтей 3, 8 та 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки» з яких вбачається, що документи видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але, «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці.

Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречинни» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1986 року) Європейський суд з прав людини обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у справах - «Кіпр проти Туречинни» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, Європейський суд з прав людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defaсkto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш смертним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіка Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою) - (Mozer v. The Republic of Molbova and Russia).

Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження, як доказам у справі.

За цих обставин, суд вважає надане заявником свідоцтво про смерть є доказом смерті ОСОБА_2 , не дивлячись на те, що даний документ виданий державним органом, який знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України.

З огляду на викладене, враховуючи, що місто Луганськ Луганської області, де помер ОСОБА_2 , є тимчасово окупованою територією, заявник з об`єктивних причин не має змоги надати документи, передбачені законом для реєстрації смерті, тобто для проведення державної реєстрації смерті є об`єктивні перешкоди, приймаючи до уваги, що встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України має юридичне значення для заявника, так як дозволить використати право на реєстрацію смерті та отримання свідоцтва про смерть на території України, де органи влади здійснюють свої повноваження, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви.

Як вже зазначалось, згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є встановлення факту.

Відповідно до частини 4 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі абзацу 1 частини 4 статті 317 та пункту 8 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду про встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з положень частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, яка мовить, що судові витрати не відшкодовуються та враховує приписи пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», якими визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру;

Отже, враховуючи положення статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 10 - 13, 17 - 19, 76 - 82, 128 - 131, 211, 223, 247, частинами 1 та 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 268, 272, 273, частиною 1 та 2 статті 293, статтею 294, частиною 2 статті 315, статтями 317, 352, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Явне Баранівського району Житомирської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганськ Луганської області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Заявник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ХАРКІВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41404009, адреса місцезнаходження: вулиця Культури, будинок № 2-Б, місто Мерефа, Харківський район, Харківська область.

Суддя Т. М. Трояновська