справа № 619/3581/25
провадження № 2/619/62/26
28 січня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Пруднікової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Вишневської О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків та інфляційних втрат,-
Короткий зміст позовних вимог
Адвокат Ніколаєв В.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за період з 26 січня 2021 року по 26 травня 2025 та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 431 309, 96 грн та судові витрати.
В обґрунтування позову посилається на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого ОСОБА_2 видав власноручно складену розписку, в якій засвідчив, що взяв у борг грошові кошти у розмірі 15 000, 00 доларів США, що становило на момент звернення до суду із цим позовом складало за офіційним курсом НБУ 418 278, 00 грн, які зобов`язався повернути протягом трьох місяців, тобто до 15.06.2018, але свої зобов`язання не виконав. У подальшому, 02.08.018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 права вимоги, що виникли на підставі договору позики, укладеного 15.03.2017. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 залишено в силі постановою Харківського апеляційного суду від 06.02.2019- в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 та постанову Харківського апеляційного суду від 06.02.2019 було скасовано, позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики вд 15.03.2017 в розмірі 418 278, 00 грн, проценти за користування позикою в розмірі 88 927, 04 грн та судовий збір в сумі 22 827, 56 грн. 27.07.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області було відкрито виконавче провадження № 62661924. Станом на дату звернення до суду рішення Верховного Суду відповідачем не виконано. Вважає, що за період прострочення боржник зобов`язаний сплатити на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, нарахованого на всю суму боргу та 3 % річних від суми прострочення, оскільки з 27.08.2018 валютою зобов`язання є національна валюта України гривня. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 2307.2021 позовні вимоги позивача були задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача три відсотки річних за період з 28.08.2018 по 25.01.2021 та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 41 810, 49 грн та судовий збір у розмірі 1 418, 11 грн. На даний час у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_4 судового збору у розмірі 1 418, 11 грн; трьох відсотків річних за період з 28.08.2018 по 25.01.2021 та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 141 810, 49 грн; заборгованість за договором позики від 15.03.2017 в розмірі 418 278, 00 грн, що є еквівалентом 15 000, 00 доларів США; проценти за користування позикою в розмірі 88 927, 04 грн; судового збору в сумі 22 827,56 грн. На 11.04.2025 на користь позивача стягнуто 1 418,11 грн судового збору та 2098,78 грн у погашення судового збору по ВП № 62662774. Після стягнення грошових коштів у розмірі 1 418, 11 грн ВП № 67939262 було завершено у зв`язку з повним виконанням. Всі інші виконавчі провадження активні, тривають виконавчі дії, боржник заборгованість не погасив. У зв`язку з тим, що відповідачем неналежно виконувались свої зобов`язання за договором позики від 15.03.2017 та рішенням Верховного Суду від 01.07.2020, у нього перед позивачем, станом на 26.05.2025 виникла заборгованість зі сплати трьох відсотків річних від суми боргу та інфляційних втрат, в загальному розмірі 431 309, 96 грн.
Аргументи учасників справи.
Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву, у якій він просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 відмовлено у позові ОСОБА_1 у повному обсязі. Відмовлено представнику відповідача у стягненні з позивача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000, 00 грн (а.с. 6-10 60-62).

Постановою Харківського апеляційного суду від 06.02.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дергачівського районного с Харківської області від 29.11.2018 залишено без змін (а.с. 11-18 63-64).

Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дергачівського районного суду від 29.11.2018 та постанову Харківського апеляційного суду від 06.02.2019 скасовано та ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позик вд 15.03.207 в розмірі 418 278, 00 грн, що є еквівалентом 15 000, 00 доларів США, проценти за користування позикою в розмірі 88 927, 04 грн та судовий збір в сумі 22 827, 56 грн (а.с. 19-28, 65-67).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. відкрито виконавче провадження № 62662774 від 27.07.2020 з виконання виконавчого листа №619/3555/18 виданий 24.07.2020 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 22 827, 56 грн (а.с. 34-35, 70).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. відкрито виконавче провадження № 62661924 від 27.07.2020 з виконання виконавчого листа №619/3555/18 виданий 24.07.2020 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 15.03.2017 в розмірі 418 278, 00 грн, що є еквівалентом 15 000,00 доларів США, проценти за користування позикою в розмірі 88 97, 04 грн (а.с. 36-37, 71).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. відкрито виконавче провадження № 67938957 від 17.12.2021 з виконання виконавчого листа №619/2061/21 виданий 14.12.2021 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних з 28.08.2018 по 25.01.2021 та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 141 810, 49 грн (а.с. 38-39, 72).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. відкрито виконавче провадження № 67939262 від 17.12.2021 з виконання виконавчого листа №619/2061/21 виданий 14.12.2021 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 418, 11 грн (а.с. 40-41,73).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбалом С.В. закінчено виконавче провадження № 67939262 від 11.04.2025 з примусового виконання виконавчого листа № 619/2061/21 виданого 14.12.2021 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 418, 11 грн (а.с. 42,74).

З листа приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. від 11.04.2025 вбачається, що у нього на виконанні перебуває заведене виконавче провадження № 62663502 щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості з ОСОБА_2 на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області справа №619/3555/18. В межах заведеного виконавчого провадження проводяться стягнення: судового збору у розмірі 1 418, 11 грн (ВП 67939262); трьох відсотків річних за період з 28.08.2018 по 25.01.2021 та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 141 810, 49 грн (ВП 67938957); заборгованість за договором позики від 15.03.2017 в розмірі 418 278, 00 грн, що є еквівалентом 15 000, 00 доларів США; проценти за користування позикою в розмірі 88 927, 04 грн (ВП 62661924); судового збору в сумі 22 827,56 грн (ВП 62662774). Станом на 11.04.2025 на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 418,11 грн судового збору та 2098,78 грн у погашення судового збору по ВП № 62662774 (а.с. 76).

Застосовані норми права, мотиви та висновки суду.

Згідно зі ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якій ідеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції»).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

В Україні статтею 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності тощо (ст. 2 Закону № 1404-VIII), які кореспондуються з статтею 4 Закону №1403-VIII«Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № № 1403-VIII), а також з основними засадами (принципами) здійснення судочинства судами загальної юрисдикції, що передбачені у відповідних процесуальних законах.

Так, відповідно до статті 5 вказаного Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення і в силу приписів статті 18 цього Закону зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що встановлено постановою Верховного Суду від 01.07.2020 та заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23.07.2021.

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Станом на день розгляду справи у суді доказів повного виконання грошового зобов`язання відповідач суду не надав.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Таким чином, розмір 3% річних за період з 26 січня 2021 року по 26 травня 2025 року складає 68 645, 86 грн та інфляційні втрати складають 362 664, 10 грн, що разом становить 431 309, 96 грн .

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовано стороною відповідача, а тому позов слід задовольнити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 3 450,48 грн, що підтверджується платіжним дорученням.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 450,48 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280-282, 354 ЦПК України, ст. 509, 524, 526, 533-535, 610, 625 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три % річних за період з 26 січня 2021 року по 26 травня 2025 року у сумі 68 645, 86 грн та інфляційні втрати у сумі 362 664, 10 грн, що разом становить 431 309 ( чотириста тридцять одна тисяча триста дев`ять) гривень 96 копійок .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 450 (три тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 48 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О. В. Пруднікова