КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/121/25 Головуючий у І інстанції - Висоцька Г.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/2602/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий дім Квартал» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 серпня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий дім Квартал», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубікон-Девелопмент» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів,-

установив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ТОВ «Новий дім Квартал», третя особа: ТОВ «Рубікон-Девелопмент» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначала, що20 липня 2021 року сторони уклали договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, після 24 лютого 2022 року будь-які будівельні роботи, щодо будівництва житлового масиву «Квартал Парковий» в м. Обухів, зупинились.

Згодом, на офіційному сайті ТОВ «Новий Дім Квартал» повідомило про зміну власника своїх корпоративних прав.

Новим забудовником житлового масиву «Квартал Парковий» став ТОВ «Рубікон-Девелопмент».

Зазначала, що продавець зобов`язався створити (побудувати) та ввести в експлуатацію Пусковий комплекс, складовою частиною якого є квартира, майнові права, на яку вона придбала, до кінця 2 кварталу 2023 року.

Станом на 28 грудня 2024 року ТОВ «Новий Дім Квартал» та його власник ТОВ «Рубікон-Девелопмент» порушили запланований термін введення будинку в експлуатацію, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримати у власність нерухоме майно, за яке сплатив кошти в повному обсязі.

Вважала, що відповідач не забезпечив отримання нею завершеної будівництвом житлової квартири площею 69,1 кв.м. у строки, які сам відповідач визначив та вніс до оспорюваного договору, а тому наявні всі підстави для задоволення позовних вимог.

Просила суд, розірвати договір №85 К-85 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 20 липня 2021 року та стягнути з ТОВ «Новий Дім Квартал» сплачені грошові кошти по даному договору в розмірі в розмірі 760100 грн., інфляційне збільшення 356646,61 грн., штрафні санкції 68721,37 грн., компенсацію у розмірі 338 244,50 грн. (44,5%) згідно п.6.2 договору купівлі продажу майнових прав на квартиру від 20 липня 2024 року №85 К-85, а всього стягнути 1523712,48 грн. та судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року зазначений вище позов задоволено частково.

Розірвано договір №85 К-85 від 20 липня 2021 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладений між ТОВ «Новий Дім Квартал» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Новий дім Квартал» на користь ОСОБА_1 внесеної за договором оплати у розмірі 760100 грн., інфляційне збільшення 72969,60 грн., компенсацію у розмірі 338244,50 грн. (44,5%) згідно п.6.2 договору купівлі продажу майнових прав на квартиру від 20 липня 2021 року №85 К-85, а всього стягнуто 1171314,10 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Крім того, до суду першої інстанції 14 серпня 2025 року надійшла від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заява про ухвалення додаткового судового рішення, щодо стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідком розгляду даної цивільної справи у розмірі 15000 грн.

Обухівським районним судом Київської області від 22 серпня 2025 року ухвалено додаткове рішення у зазначеній вище цивільній справі.

Стягнуто з ТОВ «Новий Дім Квартал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 11530,50 грн.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями ТОВ «Новий Дім Квартал» подало апеляційні скарги, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваних рішень судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року зазначило, що підстав для одностороннього розірвання договору за п. 6.2. договору наразі позивач (Покупець) не має, так як воно не порушувало умов Договору щодо строку передачі майнових прав і не затримувало передачі майнових прав.

В матеріалах справи не міститься доказів того, що ОСОБА_1 вчинила дії (односторонній правочин) щодо розірвання Договору в односторонньому порядку. ОСОБА_1 не зверталася до нього, ТОВ «Новий дім Квартал», з пропозицією та/або повідомленням про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав в односторонньому порядку.

Ототожнення судом першої інстанції ініціативи на розірвання договору з правом на одностороннє розірвання договору додатково призвело до невірного висновку щодо незастосування вимог п. 8.8. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

За умовами Договору та з матеріалів справи вбачається, що в даному випадку розірвання Договору ініційоване позивачем, як Покупцем, було можливе за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди або через суд, однак з дотримання положень п. 8.8. Договору.

Пункт 8.8. Договору має наступний зміст: «У випадку розірвання договору з ініціативи Покупця, крім випадку, що передбачений п. 6.2. даного договору, повернення сплачених коштів за договором здійснюється протягом 30 банківських днів з моменту повторної реалізації Майнових прав на Квартиру, але не пізніше 6-ти місяців з моменту розірвання даного договору, за виключенням 15 (п`ятнадцяти) відсотків від суми коштів, що повертаються».

Тобто, у разі якщо позивач (Покупець) ініціює розірвання договору (за виключенням умов п. 6.2. договору), то кошти Покупцю можуть бути сплачені ним (Продавцем) на умовах п. 8.8. Договору, за вирахуванням 15% від суми коштів, що повертаються, тобто лише в сумі 646085,00 грн. (760100,00 - (760100,00х15%)=646085). Судом першої інстанції проігноровано умови договору, викладені у п.8.8. Договору, які Сторони (Покупець та Продавець) погодили шляхом вільного волевиявлення та після досягнення сторонами всіх істотних умов.

ОСОБА_1 не висувала позовну вимогу щодо визнання недійсним п. 8.8 вказаного Договору, а отже умови зазначеного пункту договору є дійсними і на даний час, та підлягають застосуванні при розірванні договору з ініціативи Покупця, в тому числі якщо таке розірвання вчиняється через суд (шляхом подання позовної заяви).

В свою чергу, розірвання інвесторами договорів купівлі-продажу негативно впливає на будівництво Об`єкту, та може призводити до збитків, так як вимагає повернення вже витрачених коштів на будівництво.

Вказує, що за Договором купівлі-продажу майнових прав №85 К-85 від 20 липня 2021 року воно не брало на себе грошові зобов`язання. Обов`язок щодо створення (побудови) об`єкта будівництва не є грошовим зобов`язанням. Грошові зобов`язання за вказаним Договором як раз покладено на ОСОБА_1 .

Таким чином, нарахування та стягнення з нього, ТОВ «Новий дім Квартал», інфляційних втрат в розмірі 72969,60 грн. при розірванні Договору є необґрунтованими та неправомірним.

Зазначає, що саме за порушення строку в 60 днів, встановлених для передачі майнових прав, за умовами п. 6.2. Договору може наступати його відповідальність для виплати компенсації в розмірі 44,50% від суми Договору. Зауважує, що воно (Продавець) не порушувало ані порядку, ані зобов`язання щодо строку передачі майнових прав.

З аналізу умов Договору вбачається, що ними регулюється передача майнових прав Покупцю ОСОБА_1 уже після введення в експлуатацію пускового комплексу, подальшого остаточного визначення ціни майнових прав на підставі встановлення фактичної площі квартири та 100% сплати Покупцем такої ціни, а тому посилання ОСОБА_1 на вказаний п. 6.2. Договору як на підставу стягнення заявленої у позові компенсації є безпідставним.

Просило суд, скасувати частково рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року, а саме в частині стягнення з нього, ТОВ «Новий дім Квартал», на користь ОСОБА_1 внесеної за договором оплати в розмірі 760100 грн., інфляційного збільшення 72969,60 грн., компенсацію у розмірі 338244,50 (44,5%) згідно п.6.2. Договору, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 внесеної за договором оплати в розмірі 646085 грн. з урахуванням вимог п. 8.8. Договору. У задоволені іншої частини позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 серпня 2025 року зазначило, що зміст Договору про надання правничої допомоги №99 від 22 липня 2024 року не містить умов на підставі яких можна визначити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, або порядок обчислення таких витрат (гонорару), а отже є підставою для відмови в задоволені заяви позивача, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вказує, що Детальний опис робіт, Акт виконаних робіт №1 від 12 серпня 2025 року, Рахунок-фактура №1 від 11.08.2025), подані Позивачем разом з Заявою, як необхідні докази обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.09.2025 6 містять різне найменування та склад послуг, а також містять послуги які не пов`язані і не могли надаватися в рамках даної справи, і відповідно не підлягають відшкодуванню.

Заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу як в розмірі 15000 грн., так і в розмірі 11530,50 грн., є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, а отже вартість витрат на надання правничої допомоги значно перевищена.

Просило суд, скасувати додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, до 5000 грн.

Відзив на апеляційні скарги у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що20 липня 2021 року ТОВ «Новий Дім Квартал» та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.2 вказаного договору сторони погодили об`єктом нерухомого майна, майнові права на який передаються є 2-кімнатна квартира, проектний номер АДРЕСА_2 , в 3-й секції на 4-му поверсі, загальна проектна площа 69,1 кв.м., що розташована в четвертому пусковому комплексі Об`єкту капітального будівництва (друга черга будівництва).

Згідно п.3.1 оспорюваного правочину загальна сума договору становить 760100 грн.

Згідно банківських квитанцій АТ «УКРСИББАНК», ОСОБА_1 сплатила: - №67077955 від 20.07.2021 року - 150000 грн.; - №67116015 від 21.07.2021 року - 100000 грн.; - №67191809 від 22.07.2021 року - 150000 грн.; - №67204416 від 22.07.2021 року - 100000 грн.; - № 1 від 21.07.2021 року - 260100 грн.

Відповідно до п.4.1 договору, майнові права на об`єкт нерухомого майна за цим договором закріплюються за покупцем з моменту здійснення останнім 100% оплати вартості майнових прав згідно Розділу 3 вказаного договору.

Пунктом 5.1.1 сторони погодили створення (побудову) та введення в експлуатацію Пускового комплексу, складовою частиною якого є квартира, майнові права на яку є предметом даного договору, до кінця 2-го кварталу 2023 року.

Згідно п.7.2 Договір може бути припинений у випадках, встановлених Договором та у випадках, встановлених законодавством України.

Листом ТОВ «Новий Дім Квартал» від 12 квітня 2024 року за №12/04-19/24 ОСОБА_1 повідомлено про зміну власника корпоративних прав та вказано, що з осені 2023 року будівельні роботи на ЖК «Парковий Квартал» було відновлено. Лист містив прохання про звернення до офісу для укладення додаткової угоди щодо здійснення доплат, оскільки опосередкована вартість спорудження житла збільшилась на 46%, яке позивачем залишено поза увагою.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовами Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №85 К-85 від20 липня 2021 року передбачено право на одностороннє розірвання договору за ініціативою покупця, і позивач скористалася цим правом, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а саме наявність підстав для розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення сплачених за вказаним договором коштів, компенсації за порушення умов договору в розмірі 44,50% від суми договору та інфляційних втрат.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз зазначених норм матеріального свідчить про те, що якщо укладеним між сторонами договором передбачено розірвання договору в односторонньому порядку і зацікавленою стороною дотримано порядок його розірвання, він відповідно є розірваним у порядку, визначеному договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі №925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі №727/898/19).

Встановивши, що умовами Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 від 20 липня 2021 року передбачений порядок розірвання Договору за ініціативою Покупця (п.8.8 Договору), суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення з відповідача на користь останньої внесених грошових коштів.

Висновки суду першої інстанції зроблені із правильним застосуванням норм матеріального права та врахуванням практики Верховного Суду у подібних справах, а відповідні доводи апеляційної скарги відповідача їх не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач порушуючи умови укладеного договору купівлі-продажу в односторонньому порядку його розірвала, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються долученим до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 від 20 липня 2021 року. Умовами договору передбачено право ОСОБА_1 його розірвати до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Доказів того, що спірний об`єкт будівництва станом на дату направлення заяви позивачем про розірвання договору, чи на дату судового розгляду був прийнятий в експлуатацію матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі якщо позивач (Покупець) ініціює розірвання договору (за виключенням умов п. 6.2. договору), то кошти Покупцю можуть бути сплачені Продавцем на умовах п. 8.8. Договору, за вирахуванням 15% від суми коштів, що повертаються, тобто лише в сумі 646085,00 грн. (760100,00 - (760100,00х15%)=646085), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки визначене п.8.8. Договору положення, не має компенсаторний характер, адже підставою для вирахування є не порушення майбутнім покупцем зобов`язання, а відмова від укладення основного договору, що є правом останнього, а тому з урахуванням загальних засад справедливості, добросовісності та розумності відсутні підстави для його вирахування від суми, внесеної позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що з аналізу умов Договору вбачається, що ними регулюється передача майнових прав Покупцю уже після введення в експлуатацію пускового комплексу, подальшого остаточного визначення ціни майнових прав на підставі встановлення фактичної площі квартири та 100% сплати Покупцем такої ціни, а тому посилання ОСОБА_1 на п. 6.2. Договору як на підставу стягнення заявленої у позові компенсації є безпідставним, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, при порушенні запланованого терміну введення будинку в експлуатацію, відповідач допустив істотне порушення умов договору, внаслідок якого позивач протягом тривалого часу позбавлена можливості отримати у власність нерухоме майно, за яке була сплачена визначена умовами договору сума коштів.

Правові висновки, у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року, справа №722/1297/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача, що момент обрахування порушення строку виконання зобов`язань за Договором для виплати компенсації на рівні 44,50% - настає «після «введення в експлуатацію Пускового комплексу, тобто з дати зазначеної в Сертифікаті про прийняття об`єкту в експлуатацію» є зловживанням при тлумачення умов Договору на користь відповідача. Так, якщо, твердження відповідача вірно, то відповідач може не вводити об`єкт в експлуатацію і не отримати Сертифікат протягом невизначеного часу із грубим порушенням строку Договору і при цьому для нього ніколи не настануть наслідки у вигляді компенсації в розмірі 44,50%.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування та стягнення з ТОВ «Новий дім Квартал» інфляційних втрат при розірванні Договору є необґрунтованими та неправомірним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що за період з 01 лютого 2024 року по 30 листопада 2024 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 72969,60 грн.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалено обґрунтоване рішення про їх часткове задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його часткового скасування відсутні.

Щодо оскарження ТОВ «Новий дім Квартал» додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 14 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - Стельникович С.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду були подані такі докази: Договір №9 про надання правничої допомоги від 22 липня 2024 року; копія рахунку-фактури №1 від 11 серпня 2025 року; квитанція від 12 серпня 2025 року №229573182, що підтверджує 100% оплати послуг за договором про надання правничої допомоги адвоката від 22 липня 2024 року №99; копія детального опису робіт; копія акту виконаних робіт №1 від 12 серпня 2024 року

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений в договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, що узгоджується з правовою позицією, викладеній у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19.

Враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість компенсувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу та обґрунтовано зменшив їх розмір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (76,87%).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 - Стельниковича С.А. та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування та зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий дім Квартал» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба