Справа № 727/2674/23
Провадження № 2-з/727/7/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикова Ю. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про забезпечення доказів.

В обґрунтування заяви про забезпечення доказів ОСОБА_1 посилається на те, що під час розгляду справи позивачам стало відомо, що Чернівецькою міською радою прийнято рішення 70 сесії VIII скликання від 07 листопада 2025 року № 2595 «Про розгляд звернень громадян, фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб щодо надання дозволів на розроблення документацій із землеустрою, надання земельних ділянок в оренду та визнання припиненими договорів оренди землі (під нерухомим майном)», яким вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу орендованої (до 27.07.2028 р.) земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0832 га (кадастровий номер :25:003:0068) для будівництва і обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код 03.10) (для обслуговування АЗС) на 2 (дві) земельні ділянки, з них: № 1 орієнтовною площею 0,0785.га, № 2 орієнтовною площею 0,0047 га, з метою викупу земельної ділянки № 1 (підстава: заява ОСОБА_2 , зареєстрована 26.08.2025 р. за № Г-3660/0-24/01 (ДНАП); витяг з Державного реєстру речових прав від 12.05.2023 р. № 332132016).

Зазначене рішення прийнято за наявності відкритого судового спору, предметом якого є правомірність забудови та правові наслідки розміщення цього об`єкта.

Такі дії органу місцевого самоврядування не можуть розцінюватися як нейтральні чи формальні, оскільки поділ земельної ділянки, на якій знаходиться спірний об`єкт, створює нові об`єкти цивільних прав, передбачає можливість присвоєння нових кадастрових номерів, відкриває шлях, до подальшого відчуження або передачі земельних ділянок третім особам та, як наслідок, істотно ускладнює або робить неможливим виконання майбутнього рішення суду у даній справі.

Особливої уваги заслуговує те, що рішення Чернівецької міської ради 70 сесії VIII скликання від 07 листопада 2025 року № 2595 було прийнято до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 600/7573/23-а, якою встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташована самочинно збудована автозаправна станція.

Постановою суду, яка набрала законної сили, встановлено, що земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, фактично збудований і експлуатований об`єкт не відповідає заявленому проекту будівництва, а правових підстав для його зведення та експлуатації не існує.

За таких обставин дії органу місцевого самоврядування є свідомими і цілеспрямованими, а не випадковими або формальними, і прямо впливають на можливість ефективного судового захисту прав позивачів. Це відповідає ознакам самочинного будівництва, передбаченим статтею 376 Цивільного кодексу України, та створює реальний ризик необоротних наслідків, які неможливо усунути після поділу земельної ділянки.

Отже, рішення про поділ земельної ділянки було прийняте не у правовій невизначеності, а за умов, коли органу місцевого самоврядування було відомо про наявність судового спору та встановлені судом ознаки самочинного будівництва. За таких обставин дії щодо зміни правового режиму земельної ділянки слід розцінювати як свідомі та спрямовані на створення ситуації, за якої ефективний судовий захист прав позивачів буде унеможливлений або суттєво ускладнений.

На підставі викладеного просила суд заборонити відповідачу ОСОБА_2 , Чернівецькій міській раді, її виконавчим органам, посадовим особам, комунальним підприємствам, а також будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки (кадастровий номер :25:003:0068 (та/або новоутворені земельні ділянки), на якій розміщена самочинно збудована автозаправна станція за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема здійснювати поділ, об`єднання, відчуження, передачу у власність чи користування, зміну цільового призначення, державну реєстрацію речових прав, внесення будь-яких змін до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав, до набрання законної сили рішенням суду у даній цивільній справі.

Розглянувши клопотання про забезпечення доказів, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Вказана норма статті ЦПК України є імперативною та не містить положень щодо правомочності суду на залишення заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів слід повернути заявнику.

Керуючись ст.ст. 116-117, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернути заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ю. О. Калмикова