Справа № 136/2433/25
провадження № 2/136/953/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Кривенко Д.Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 25.02.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено Договір № 4419004 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_2 виконало та надало йому кредит в сумі 2000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 25.10.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до Відповідача.

Враховуючи зазначене, до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4419004 від 25.02.2024 року загальна сума заборгованості склала 14687,64 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 1999, 98 грн., заборгованості за процентами 11687,66 грн., штрафні санкції 1000 грн.

У свою чергу, Відповідач не виконав свого зобов`язання та після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до Позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ані на рахунки первісного кредитора. Фактично таким чином, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором №4419004 від 25.02.2024 року загальною сумою 20037.64 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 1998.98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 11687,66 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 107 календарних днів 5350 грн., штрафні санкції 1000грн.

Тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 49597,50 грн, понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн та витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви до суду.

Згідно відомостей РТГ Липовецької ТГ ОСОБА_2 , 18.09.1989, змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 06 лютого 2025 р. постановлено відкрити провадження у справі із призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 25.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір №4419004 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту становить 2000 грн. (п.1.2 договору), строк кредиту 350 днів (п.1.3 договору). Періодичність сплати процентів - кожні 25 днів.

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що на умовах, встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: - стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п.п.1.4.1 договору).

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.8 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки № НОМЕР_2 ).

Підпунктом 4.4 договору передбачено, що у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.

Відповідно до довідки ТзОВ «Пейтек Україна» відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти на платіжну картку відповідача, яку відповідач зазначив під час укладання договору про надання споживчого кредиту.

Так, згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із дослідженого судом договору №4419004 від 25.02.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що договір укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було встановлено судом, договір №4419004 від 25.02.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (59533), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Із копії договору видно, що ОСОБА_2 як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу персональні дані (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 виданий 17.10.2023, місце проживання: АДРЕСА_1 , реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.

25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (фактор) уклали договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставною), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1 договору факторингу).

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт), клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.10.2024 року до договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 в сумі 14687.64 грн. 00 коп., що складається з: 1999 грн. 98 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11687 грн. 66 коп. сума заборгованості за відсотками; 1000 грн. 00 коп. сума заборгованості за пенею, штрафами.

Окрім того, із дослідженого судом листа ТОВ «Лінеура Україна» від 28.10.2024 року, засвідченого печаткою товариства, встановлено, що попередній кредитор ТОВ «Лінеура Україна» повідомив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про те, що ним було відправлено текстове смс-повідомлення про переуступку права вимоги 25.10.2024 року о 11:22 боржнику за кредитним договором №4419004 за номером мобільного телефону № НОМЕР_5 .

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Отже, ТОВ «ФК Фінтраст Україна» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до ОСОБА_2 .

Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 року змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» посилався на те, що загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за договором №4404711 від 25.02.2024 року склала на час переуступлення права вимоги 14687 грн. 64 коп., в тому числі: тіло кредиту 1999 грн. 98 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11687 грн. 66 коп. сума заборгованості за процентами; 1000 грн. 00 коп. штрафні санкції.

Однак, у зв`язку з тим, що станом на дату укладання договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії договору №4419004 від 25.02.2024 року не закінчився, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 09.02.2025 року (107 календарних дні) здійснено нарахування процентів за процентною ставкою 2,5%, у сумі 5350 гривень. Загальна сума заборгованості за відсотками становить 17037 грн. 66 коп.

Розглядаючи вимогу щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу.

Факт одержання коштів ОСОБА_2 підтверджується листом АТ КБ "Приват Банк" від 13.01.2025 № 20.1.0.0.0/7-260109/105111-БТ, відповідно до якого на рахунок ОСОБА_2 було перераховано 25.02.2024 року грошові кошти у сумі 2000 гривень.

Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернула, унаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Положеннями статей 1046, 1049 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, за умовами укладеного сторонами договору №4419004 від 25.02.2024 року ТОВ «Лінеура Україна», як фінансова установа, надало ОСОБА_2 грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі (п. 1.2 договору).

В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили розмір процентної ставки 2,50 % в день.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору строк кредитування 350 днів.

Із поданої до суду позовної заяви вбачається, що проценти за договором було нараховано за період з 25.02.2024 року по 25.10.2024, ТОВ «Лінеура Україна» та з 26.10.2024 по 09.02.2025 року позивачем, після чого позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір №4404711 було укладено 25.02.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Проспоживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 1.4 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2,50 % у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Отже, відсоткова ставка встановлена договором не відповідає умовам чинного законодавства.

Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %.

Так, 1999.98 грн. (сума кредиту) х 1,00 % (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у коштами).

Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором, позивачем визначено за період з 25.02.2024 року (дату видачі кредиту) по 09.02.2025 року включно, що становить в сукупності 350 днів.

Таким чином, розмір заборгованості за відсотками за договором становить: 6999 грн. 93 коп. (19,9998 грн. х 1% х 350 дні).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №4404711 від 20.02.2024 року становить: заборгованість за тілом кредиту 1999.98 грн.; заборгованість за процентами 6999 грн. 93 коп., а всього 8999 грн. 91 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 20037,64 грн., а задоволено 8999 грн. 91 коп., тобто на 44,91 % (8999,91 х 100/20037,64).

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 1087,89 грн. судового збору (2422,40 х 44,91% /100%).

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., ордер на надання правничої допомоги від 10.12.2024 року, згідно якого адвокат Столітній М.М надає правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, згідно якого адвокат Столітній М.М. має право на заняття адвокатською діяльністю, заявку № 13167 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 р.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Столітнім М.М. на виконання умов договору про надання правової допомоги 10/12-2024 від 10 грудня 2024 р., відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10000 гривень

У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, складність даної справи, часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача, слід 4491 грн. судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12 , 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" заборгованість за кредитним договором №4419004 від 25.02.2024 у загальному розмірі 8999 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 91 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" судовий збір у сумі 1087 (одна тисяча вісімдесят сім) грн. 89 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4491 (чотири тисячі чотириста дев`яносто одна) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники цивільної справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Капітал" (місцезнаходження: вул.Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м.Київ, 03045);

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя Дмитро КРИВЕНКО