Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 лютого 2026 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Грінчук-Степанюк З.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гижинської С.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Романівської селищної ради» про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Романівської селищної ради» (далі КНП «ЦПМСД Романівської селищної ради», в якому просить зобов`язати відповідача виписати йому рецепт для придбання ліків з оплатою 50 відсотків їх вартості.

Позов мотивований тим, що позивач є інвалідом ІІ групи перебуває на амбулаторному лікуванні. Згідно постанови Кабінету міністрів України від 17 серпня 1998 року № 1303 особи з інвалідністю II групи в разі амбулаторного лікування мають право на придбання лікарських засобів за рецептами лікарів з оплатою 50 відсотків їх вартості. Однак КНП «ЦПМСД Романівської селищної ради» було відмовлено у видачі такого рецепту позивачу.

14 січня 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів факту звернення до відповідача з урахуванням наданого йому медичного висновку. Крім цього відповідач не наділений повноваженнями самостійно створювати або фінансувати програми пільгового лікарського забезпечення, а його діяльність повністю залежить від обсягів фінансування, затверджених у встановленому порядку.

21 січня 2026 року до суду надійшло заперечення на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач є інвалідом ІІ групи перебуває на амбулаторному лікуванні. Згідно постанови Кабінету міністрів України від 17 серпня 1998 року № 1303 особи з інвалідністю II групи в разі амбулаторного лікування мають право на придбання лікарських засобів за рецептами лікарів з оплатою 50 відсотків їх вартості, тому позов є обґрунтованим та позивач просить його задовольнити.

26 січня 2026 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що предметом спору справи є отримання позивачем рецепта на лікарські засоби з оплатою 50 відсотків їх вартості. Водночас позивачем додано до матеріалів справи копію листа Романівської селищної ради Житомирської області, в якому повідомлено про відсутність можливості надання матеріальної допомоги у зв`язку з обмеженим фінансуванням. Зазначений лист не є належним та допустимим доказом у цій справі оскільки не стосується предмету спору.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є особою з другою групою інвалідності, яка встановлена безтерміново (копія довідки до акту огляду МСЕК серії ЖИА №121066).

23 грудня 2024 року ОСОБА_1 була надана відповідь КНП «ЦПМСД Романівської селищної ради», в якій зазначено, що позивач як особа з інвалідністю 2 групи має право при амбулаторному лікуванні на придбання лікарських засобів за рецептами лікарів з оплатою 50 відсотків їх вартості. Проте придбання ліків на пільгових умовах можливе при наявності фінансування. Наданий час фінансування відсутнє.

30 червня 2025 року ОСОБА_1 отримав консультативний висновок спеціаліста, згідно якого йому рекомендовано лікарські засоби раміприл (баратон), брексин, адвокард.

Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що, зокрема, включає кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дії працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Законами України можуть бути визначені й інші права громадян у сфері охорони здоров`я.

Держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом: в) фінансування надання всім громадянам та іншим визначеним законом особам гарантованого обсягу медичних і реабілітаційних послуг та лікарських засобів у порядку, встановленому законом; г)здійснення державного і можливості громадського контролю та нагляду в сфері охорони здоров`я; е) встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров`я (стаття 7 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» ).

Відповідно до статті 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення осіб з інвалідністю здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звуко підсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Пункти 1, 6, 7, 9 частини 1 статті 6 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» надають право пацієнтам на отримання необхідних їм медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів належної якості за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на реалізацію програми медичних гарантій, у надавачів медичних послуг; на оскарження рішень, дій чи бездіяльності надавачів медичних послуг або Уповноваженого органу та його територіальних органів в установленому законом порядку; на судовий захист своїх прав; інші права, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особи з інвалідністю першої і другої груп мають право при амбулаторному лікуванні на придбання лікарських засобів за рецептами лікарів з оплатою 50 відсотків їх вартості.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань" від 17серпня 1998року №1303 передбачено, що безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, крім лікарських засобів, що включені до переліку міжнародних непатентованих назв лікарських засобів, згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 9 листопада 2016 року №863 "Про запровадження відшкодування вартості лікарських засобів", та до Реєстру лікарських засобів, вартість яких підлягає відшкодуванню, що затверджується Міністерством охорони здоров`я.

Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я.

Відповідно до пункту 2 Переліку груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах, (Додаток № 1 до Постанови КМУ № 1303 від 17 серпня 1998 року), до груп населення, в разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються з оплатою 50 відсотків їх вартості, входять особи з інвалідністю I і II груп відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки встановленні законом або судом та не приховувати докази.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 129 Конституції України, статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 доказів на підтвердження тієї обставини, що він після консультативного висновку від 30 червня 2025 року звертався до відповідача з вимогою виписати йому рецепт для придбання ліків (раміприл (баратон), брексин, адвокард) з оплатою 50 відсотків їх вартості та відмови КНП «ЦПМСД Романівської селищної ради» у видачі такого рецепту, суду не надано, у задоволенні позовних вимог останнього слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Романівської селищної ради» про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя М.М. Кірічук