ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 673/14/24

Провадження № 22-ц/820/39/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідачів та їх представників, представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області в складі судді Ягодіної Т.В. від 28 липня 2025 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що 15.11.2016 року на підставі договору позики вона передала відповідачам у борг 37000 доларів США, які останні зобов`язалися повернути до 31.12.2020 року, або протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення вимоги позикодавця, що підтверджується укладеним договором позики. При цьому за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором позичальники сплачують на користь позикодавця 3 % річних.

Відповідачі у передбачений договором строк грошові кошти не повернули.

Тому ОСОБА_1 просила стягнути борг в розмірі 37000 доларів США, 3 % річних за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року у виді 3330 доларів США та судові витрати 13420,90 грн.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року позов ОСОБА_1 , поданий в її інтересах адвокатом Гопкою В.В., до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 15 листопада 2016 року у розмірі 37000 доларів США та 3% річних за період з 01.01.2021 року по 23.02.2022 року, що становлять 1274 долари США 21 цент та судовий збір в загальному розмірі 13885,01 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на призначення експертизи в розмірі 3786,40 грн.

Витрати ОСОБА_3 на призначення експертизи в розмірі 3786,40 грн. віднесено на його рахунок.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23.05.2024р. в частині накладення арешту із забороною відчуження на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Додатковим рішенням Деражнянськго районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на призначення експертизи в розмірі 3786,40 грн. Витрати ОСОБА_3 на призначення експертизи в розмірі 3786,40 грн. віднесено на його рахунок. Заяву представника відповідачів ОСОБА_4 про виправлення описки у рішенні Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28.07.2025 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду як незаконне і відмовити в позові. На думку апелянта, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання ним 15.11.2016 року грошових коштів 37000 доларів США в борг від ОСОБА_1 . Позивачем не надано суду передбаченої п. 5 договору позики письмової розписки, складеної відповідачем про отримання в борг 37000 доларів США у ОСОБА_1 . При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Також ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів на підтвердження наявності у неї станом на 15.11.2016 року грошових коштів у сумі 37000 доларів США. Позивачкою не надано чітких пояснень щодо місця та часу укладення договору позики, передачі грошових коштів, а також причин надання значної суми в борг стороннім особам без забезпечення зобов`язання. Суд не врахував, що вони з дружиною не знайомі з ОСОБА_1 , ніколи з нею не зустрічалися і жодних коштів в борг у неї не брали. Висновком експерта спростовано підписання ОСОБА_2 договору позики. Викладені представником позивача обставини та надані ОСОБА_1 пояснення є суперечливими та неправдивими. Наявність в договорі позики підпису ОСОБА_3 пояснюється тим, що його племінник ОСОБА_5 обіцяв допомогти здати в оренду його земельні ділянки або продати за вищу ціну. ОСОБА_5 дав йому декілька аркушів паперу, щоб він їх підписав, що нібито потрібно для продажу паїв. Довіряючи родичу, він підписав в такий спосіб і договір позики.

У відзиві ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Апелянтом не надано доказів, які б спростували отримання ним грошових коштів за договором позики. Позиція відповідачів про відсутність розписки про отримання коштів в борг є хибною, спростовується змістом договору позики - відповідно до п. 2 договору сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця до підписання цього договору. Тому розписку про отримання позичальниками грошових коштів договір позики не вимагав.

В засіданні апеляційного суду апелянт, представники апелянта, відповідачка ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Позивачка та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги як безпідставної.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 15 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики, згідно з умовами якого останній отримав позику у розмірі 37000 доларів США для власних потреб та зобов`язався повернути таку ж саму суму до 31.12.2020 року включно (п.1 Договору).

Сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця до підписання цього Договору (п.2 Договору).

За домовленістю сторін позика є безпроцентною (п.3 Договору).

Сторони свідчать, що одержання позики не пов`язане із здійсненням підприємницької діяльності будь-якої із сторін. Договір відповідає дійсним намірам сторін, укладений при ясній пам`яті внаслідок добровільного волевиявлення сторін, пов`язаних товариськими зв`язками (п.4 Договору).

Згідно п. 5 Договору сума позики має бути повернута до 31.12.2020 року включно, або протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення вимоги позикодавця. Наявність розписки у позичальників підтверджує виконання ними свого обов`язку.

Якщо позичальник не поверне позичену суму грошей (відповідну їх частину) до вказаного строку, позикодавець має право, починаючи з наступного дня після сплину строку повернення, пред`явити вимогу про повернення предмету договору.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України, а саме позичальник сплачує на користь позикодавця 3% річних (ст. 625 ЦК України) (п.п.7-8 Договору).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1007/1008/24-26 від 11.02.2025 року підпис від імені ОСОБА_3 у графі « ОСОБА_3 » у договорі позики від 15.11.2016 року, укладеному із позикодавцем ОСОБА_1 , виконано самим ОСОБА_3 .

Такий підпис виконаний під впливом збиваючих факторів природного характеру, до яких, зокрема можуть відноситися збиваючі причини внутрішнього характеру, це вікові зміни організму, його хворобливий стан, незвичайний психофізіологоічний чи емоційний стан, хвилювання, страх.

Підпис від імені ОСОБА_2 в графі « ОСОБА_2 » у договорі позики від 15.11.2016 року, укладеному із позикодавцем ОСОБА_1 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з ретельним наслідуванням якогось підпису ОСОБА_2 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов до ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не спростував факт укладення договору позики та отримання від ОСОБА_1 позики в розмірі 37000 доларів США, при цьому висновком експертизи підтверджено належність підпису в договорі відповідачу.

В позові до ОСОБА_2 відмовлено, оскільки згідно висновку експертизи підпис від її імені в графі « ОСОБА_2 » у договорі позики від 15.11.2016 року, виконаний не ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду в частині задоволення позову не ґрунтуються на доказах і є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно констатував, що між позивачкою та ОСОБА_3 був укладений договір позики від 15.11.2016 року, за яким позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 37000 доларів США, строком до 31.12.2020 року.

Відповідно до п. 2 договору позики сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальникам до підписання цього договору.

Отже, зміст пункту 2 договору позики цілком підтверджує, що на момент укладення цього договору позичальник ОСОБА_3 отримав 37000 доларів США.

При цьому апелянт неправильно тлумачить зміст пункту 5 договору позики, згідно з яким сума позики має бути повернута до 31.12.2020 року включно, або протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення вимоги позикодавця. Наявність розписки у позичальників підтверджує виконання ними свого обов`язку.

Тобто, пунктом 5 договору обумовлено порядок підтвердження виконання зобов`язання щодо повернення позики позичальниками, - що наявність розписки у позичальників підтверджує виконання ними свого обов`язку щодо повернення позики позикодавцю.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦПК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Тож з врахуванням норми ч.1 ст. 1051 ЦК України показання апелянта ОСОБА_3 щодо неотримання 37000 доларів США грошової позики від позивачки не є допустимим доказом на спростування змісту договору позики.

Водночас висновком судової почеркознавчої експертизи №1007/1008/24-26 від 11.02.2025 року підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі « ОСОБА_3 » у договорі позики від 15.11.2016 року, укладеному із позикодавцем ОСОБА_1 виконано самим ОСОБА_3 .

Вказаний висновок експертизи є належним та допустимим доказом на підтвердження належності підпису в документі і не спростований апелянтом.

Твердження ОСОБА_3 про підписання ним чистих аркушів паперу чи інших документів без усвідомлення, що підписує договір позики, не ґрунтуються на жодних доказах.

Апелянт не спростував факт підписання ним договору позики від 15.11.2016 року, як і факт отримання коштів у позику на підставі цього договору .

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 09 лютого 2026 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк