Справа № 195/132/25
Провадження № 2/331/281/2026
06 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Антоненко М.В.
за участю секретаря Мироненко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що16.09.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір Позики №К160924-2, згідно умов якого Позивач передає у власність Відповідачу, а Відповідач приймає у власність від Позивача грошові кошти в сумі 70 495 доларів США 00 центів, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 41,50 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2 925 542,50 гривні 50 копійок , а ОСОБА_2 зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення Договору, тобто до 16.12.2024 року.
Оскільки, позичальник тривалий час порушував умови договору Позики та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином, станом на 21.01.2025 року виникла заборгованість за договором Позики в розмірі 2999562 гривень 25 копійок.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави направлено за підсудністю до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 24.02.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
В судовому засіданні представник Позивача адвокат Євтодьєв А.О. приймав участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторони позивача, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що 16.09.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір Позики №К160924-2, згідно умов якого Позивач передає у власність Відповідачу, а Відповідач приймає у власність від Позивача грошові кошти в сумі 70 495 доларів США 00 центів, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 41,50 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2925542,50 гривні 50 копійок , а ОСОБА_2 зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення Договору, тобто до 16.12.2024 року. (а.с.11)
16.09.2024 року Відповідач ОСОБА_2 власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 70 495 (сімдесят тисяч чотириста дев`яносто п`ять) доларів США 00 центів отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 16.12.2024 року включно.
У забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, 16.09.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір застави транспортного засобу. Договір посвідчено нотаріально, зареєстровано в реєстрі за № 1345. (а.с.12, 13)
16.09.2024 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано приватне обтяження на вищезазначений автомобіль,а також заяви вимоги про усунення порушень від 20.11.2024 року №94706655 та від 25.11.2024 № 94775137(а.с.34-36)
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Частиною 1 ст. 584 ЦК України передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, та (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.
Відповідно положень ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 590 Цивільного кодексу України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами 3, 4 ст. 577 ЦК України передбачено, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрів порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 3 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.
Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). При укладанні договору застави за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін може бути проведена аудиторська перевірка достовірності та повноти балансу або фінансового стану відповідної сторони договору застави та оцінка предмета застави відповідно до законодавства.
За приписами ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Згідно з ч. 1 ст. 591 Цивільного кодексу України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.
Інше передбачене п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються в тому числі спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяженні.
Одним із способів є відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 вказаного Закону передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання. Також передбачено право обтяжувача на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
П. 4.4 Договору застави передбачено, що Сторони домовились про те, що реалізація заставленого майна відбувається в порядку, встановленим діючим законодавством України.
Отже, з огляду на положення пункту 4 частини 2 статті 25 та пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умови договору застави, враховуючи те, що обтяжувач при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави на власний розсуд обирає спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а суд у разі задоволення такого позову має право визначити в якості способу реалізації предмету забезпечувального обтяження позасудову процедуру, у обтяжувала існує можливість набуття права власності на предмет застави рухоме майно на підставі рішення суду.
При цьому, дотримання обтяжувачем положень статей 27, 29 зазначеного Закону, якими встановлений позасудовий порядок звернення стягнення на предмет застави щодо надіслання боржнику та іншим обтяжувачам повідомлень про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, про намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження та щодо реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не може розглядатися, як обов`язкова передумова для звернення до суду з вимогою про визнання за заставодержателем права власності на предмет обтяження, а невиконання вказаних вимог - як безумовна підстава для відмови у позові у частині вимог про визнання права власності на предмет забезпечувального обтяження.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Стороною Відповідача не надано суду будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність ОСОБА_1 в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 546, 572, 574, 576, 584, 589 ЦК України, ст.ст. 3, 27 Закону України «Про заставу», ст. ст. 9, 10, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про звернення стягнення на предмет застави, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 )судовийзбір у розмірі15 140 гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя: М.В. Антоненко