СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/25018/25

пр. № 2/759/3320/26

26 січня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду міста Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності.

Свій позов мотивує тим, що позивач є власником 4/5 часток чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 95,9 кв.м., що підтверджується копією Договору довічного утримання від 23.10.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 8336 та копією витягу з ДРРП про державну реєстрацію права власності.

Станом на 23.10.2024 року в квартирі зареєстровано місце проживання двох осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відчужувач, який уклав договір довічного утримання) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня дружина відчужувача).

Відповідач (дочка відчужувача) є власником 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.06.1998 року, виданого квартирно-експлуатаційним відділом м. Києва МО України (розпорядження № 598) та зареєстровано в Київському міському БТІ 02.07.1998 року за реєстровим № 7912.

Зазначає, що відповідачка жодним чином не допомагає своєму батьку, не провідує його та взагалі не спілкується з ним і не цікавиться його життям. Відповідачка ніколи не приймала участі у витратах на квартиру, не сплачувала житло-комунальні послуги за свою частку. З метою подальшого недопущення конфліктів та порушення прав ОСОБА_6 , представником позивача було проведено переговори з чоловіком відповідачки , в результаті яких сторони дійшли згоди про те, що раціональним та практичним варіантом вирішення спору є викуп позивачем 1/5 частки квартири відповідача, однак сторони не дійшли згоди щодо ціни спірної частини квартири.

Позивач переконана, що виділення відповідачу частки у користування житлового приміщення становитиме непропорційне втручання у право власності позивача, частка якого є значною, спільне володіння і користування майном з відповідачем є неможливим, крім того її частка є незначною та не враховуватиме її інтересу, як власника більшої (значної) частки у праві власності. Крім того, відповідачка є власником нерухомого майна, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 65,5 кв.м.

Відповідно до висновку судового експерта № 59/25 від 24.09.2025 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи було встановлено, що ринкова вартість 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи складає 637 715 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/5 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом виплати на користь ОСОБА_2 відповідної грошової компенсації та визнати за позивачем право власності на зазначене майно.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

29 жовтня 2025 року від представника позивача - адвоката Кушнарьова Є.І. надійшла заява про усунення недоліків разом із квитанцією про сплату судового збору.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

15 грудня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, позивач у судове засідання не з`явилася.

У судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. Жодних клопотань із причинами неявки відповідач на адресу суду не направляв.

За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

П. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про припинення права власності на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності за відсутності сторін у даному судовому засіданні.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 2) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його родини.

Право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до Договору довічного утримання від 23.10.2024 року набула право власності на 4/5 часток чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 8336, та копією витягу з ДРРП про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.06.1998 року, відповідачка ОСОБА_2 є власником 1/5 квартири АДРЕСА_1 .

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд вважає, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 1/5 частка у спірному житловому будинку, яка належить відповідачу, є незначною відповідно до ст. 365 ЦК України. У даному випадку, на думку суду, частка у розмірі 1/5 від цілого об`єкта нерухомості не може бути визнана такою, що не має істотного значення для забезпечення прав та інтересів співвласника.

Судом також встановлено, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на обставини, що сторони не є членами однієї сім`ї або родичами, не ведуть спільне господарство, відповідач не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, не сплачує за житлово-комунальні послуги відповідно до своєї частки нерухомого майна (опалення, утримання будинку), відповідач не зареєстрована та фактично не проживає в квартирі, спільне користування квартирою неможливе.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували викладені обставини в позовній заяві. Зокрема, позивачем не надано жодних висновків експертів чи інших документів, що могли б свідчити про неможливість поділу спірного об`єкта нерухомості в натурі.

Оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували неможливість виділу частки у натурі чи інші підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, суд доходить висновку про безпідставність посилань позивача на неможливість спільного користування квартирою.

За відсутності доведеності обставин незначності частки та її неподільності, суд доходить висновку, що інтереси відповідача як співвласника підлягають врахуванню, а підстави для застосування положень ст. 365 ЦК України відсутні.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для припинення права власності ОСОБА_2 та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/5 частки АДРЕСА_1 .

Крім того, у разі задоволення позову ОСОБА_1 буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Тому, з врахуванням встановлених обставин справи, припинення права власності ОСОБА_2 на частки спірної квартири може завдати істотної шкоди її інтересам.

Враховуючи зазначені обставини, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись: ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 328, 358, 361, 365 Цивільного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2026 року.

Суддя Н.О. Горбенко