ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/1112/25
Номер провадження 22-ц/818/341/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лозівської міської ради Харківської області на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 травня 2025 року в складі судді Цендри Н.В. по справі № 629/1112/25 за позовом Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року Лозівська міська рада Харківської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2012 року на підставі рішення Домаської сільської ради від 16 жовтня 2012 року № 153 між Домаською сільською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0016 загальною площею 0,3940 га з цільовим призначенням для обслуговування нежитлового приміщення складу для зберігання зернових культур строком дії Договору 49 років, тобто до 16 листопада 2061 року.

Рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 31 серпня 2018 року № 1008 «Про реорганізацію Домаської сільської ради» Лозівську міську раду Харківської області визначено правонаступником всього майна, прав та обов`язків Домаської сільської ради, що приєдналась до Лозівської міської об`єднаної територіальної громади.

За даними податкової служби в період 2022-2024 роки орендна плата за землю від ОСОБА_1 не надходила. Заборгованість ОСОБА_1 по орендній платі за землю з фізичних осіб станом на 01 листопада 2024 року складає 39337,47 грн.

Крім того, додатково зазначено, що на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер :00:000:0016 розташована нежитлова капітальна споруда зерносховище, яке належить: 1/2 частка ОСОБА_1 , 1/4 частка ОСОБА_2 , 1/4 частка ОСОБА_3

30 серпня 2019 року рішенням Лозівської міської ради внесено зміни до спірного Договору, який викладено у новій редакції. Даною угодою до складу сторін було включено і інших співвласників нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, але ОСОБА_1 угоду не було підписано. Відповідно до клопотання Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Харківській області, № 25-ДК/0002/КВ/061011-18 від 07 березня 2018 року за результатами перевірки використання земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0016, яка використовується на підставі спірного договору оренди земельної ділянки, встановлено, що проектом землеустрою не передбачено другого співвласника нежитлової капітальної споруди, яка знаходиться на земельній ділянці.

Розірвання чинного договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 усуне виявлені порушення земельного законодавства та надасть можливість іншим співвласникам нерухомого майна сплачувати свою частку орендної плати за земельну ділянку під нерухомим майном.

Посилаючись на вказані обставини Лозівська міська рада Харківської області просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2012 року, укладений між Домаською сільською радою м. Лозова Харківської області та ОСОБА_1 , а також стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою загальною площею 0,3940 га, кадастровий номер :00:000:0016 в сумі 39337,47 грн та судові витрати.

У березні 2025 року ОСОБА_1 подав до суду відзив, в якому заперечував проти позову.

Відзив мотивовано тим, що до оголошення воєнного стану в Україні він вчасно виконував своє зобов`язання щодо орендної плати, проте через евакуацію з м. Лозова, він не мав технічної можливості виконати зобов`язання.

Також посилався на здійснення промислової господарської діяльності на земельній ділянці кадастровий номер :02:003:0016, площею 0,3940 га ОСОБА_2 .

Впродовж 2016 - 2024 років, він вживав всіх залежних від нього заходів аби земельну ділянку повернути із чужого користування, а тому його вина у будь-якій формі у невиконанні зобов`язання відсутня.

10 березня 2025 року ОСОБА_1 сплачено заборгованість з орендної плати у розмірі 39337,47 грн, у зв`язку з чим представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив не розглядати вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди, однак наполягав на розірванні договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2012 року, у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог Лозівської міської ради Харківської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через військові дії у Лозівському районі Харківської області у 2022 році у відповідача відсутня можливість використання об`єкту оренди з незалежних від нього причин, що перешкоджало виконати передбачений договором обов`язок з виплати позивачу орендної плати. Оскільки орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку та користуватися власністю нежитловою капітальною спорудою (зерносховищем), 1/2 частина якої належить ОСОБА_1 , у зв`язку з військовою агресією рф вимушений був виїхати за межі України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність його вини у невиконанні обов`язку щодо сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки та, відповідно, підстав для розірвання договору оренди.

На вказане судове рішення 18 червня 2025 року через систему «Електронний суд» Лозівська міська рада Харківської області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Лист ТПП України не є достатнім доказом, що підтверджує (засвідчує) «автоматичне» звільнення сторони від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, адже цій стороні ще потрібно довести, що таке порушення сталося внаслідок дій воєнного характеру, що безпосередньо впливають на можливість виконання такою стороною відповідного обов`язку, визначеного договором або конкретним нормативно-правовим актом. Наявність обставин непереборної сили (форс-мажору) повинна бути підтверджена шляхом надання іншій стороні відповідного документу, виданого ТПП України (сертифікатом) або іншим документом компетентного органу.

Введення воєнного стану на території України беззаперечно не свідчить про неможливість отримувати дохід. Відповідачем не надано доказів того, що його підприємницька діяльність була зупинена у зв`язку з воєнним станом, що його працівники (чи їх частина), та/або інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу (не)рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало йому, як суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану тощо.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28 лютого 2025 року Лозівський район Харківської області (Код - UA0059237) віднесено до територій, де можливі виникнення бойових дій.

Територія Лозівського району Харківської області не була під тимчасовою окупацією, на її території не відбувались бойові дії, а тому висновок суду про позбавлення можливості використовувати та користуватись спірною земельною ділянкою відповідачем з посиланням на ці нормативні акти без додаткових доказів неможливості виконання відповідачем по справі виконувати свої договірні обов`язки є помилковим.

Знаходження відповідача за кордоном не є обставиною непереборної сили, не може слугувати звільнення від відповідальності відповідача, та як наслідок, підставою у відмові у прийняття рішення суду у розірвані договору.

18 липня 2025 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду просив залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що він перебуває у Литовській Республіці та отримує соціальну пенсію, розмір якої не є достатнім для забезпечення належного рівня життя та сплати орендної плати.

Повернутися до України навіть на короткий проміжок часу не має можливості у зв`язку зі втратою статусу біженця та відсутністю впорядкованого житла та коштів на переїзд. Також, належний йому Індивідуальний житловий будинок розташований у селищі Українське АДРЕСА_1 є непридатним для проживання через руйнацію ряду елементів за ракетних обстрілів військ російської федерації, які відбувались і відбуваються, починаючи з лютого 2022 року.

Вказував, що позивачу відомі обставини, що об`єкти майнових прав у вигляді земельної ділянки і частини нежитлової споруди зерносховища площею 64,55 м2 вилучені з його користування і володіння з 2016 року, коли були самовільно захоплені підприємцем ОСОБА_2 , який організував промислове виробництво залізобетонних виробів та тротуарної плитки та з 2018 року заборонив доступ на територію.

Проте, в порушення умов договору Лозівською міською радою не здійснювалася перевірку використання орендарем земельної ділянки згідно з умовами договору, а тому у зв`язку з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, 27 лютого 2025 року він звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Вказував, що він не є підприємцем і Свідоцтва про право на підприємницьку діяльність ніколи не отримував і не мав, а тому доводи апеляційної скарги про необхідність звернення у Торгово-промислову палату України є хибними.

Вказував, що на початку 2022 року у місті Лозова Харківської області існувала небезпека для життя і здоров`я людей, у зв`язку з чим Розпорядженням Верховного Суду від 06 квітня 2022 року територіальна підсудність Лозівського міськрайонного суду Харківської області була змінена на Амур-Нижньодніпровський районний суд у місті Дніпрі. Лише наприкінці вересня 2022 року, після контрнаступальної операції ВСУ на Ізюм, якою ворога було відкинуто від 50 кілометрової зони від міста Лозова, територіальна підсудність Лозівського міськрайонного суду була поновлена Розпорядженням ВС № 51 від 20 вересня 2022 року.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 лютого 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Лозівською міською радою Харківської області отримано в електронному кабінеті 08 липня 2025 року (т. 1, а.с. 145);

Степановою Оленою Сергіївною, яка діє в інтересах Лозівської міської ради Харківської області, отримано 17 липня 2025 року (т. 1, а.с. 145);

ОСОБА_1 отримано в електронному кабінеті 08 липня 2025 року (т. 1, а.с. 146).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2012 року між Домаською сільською радою м. Лозова Харківської області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0016 загальною площею 0,3940 га для обслуговування нежитлового приміщення складу для зберігання зернових культур строком на 49 років, тобто до 16 листопада 2061 року. Договір зареєстровано у Міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 листопада 2012 року за № 00063 (а.с.8-9).

Відповідно до п. 4.1. Договору за користування земельною ділянкою «Орендар» сплачує «Орендодавцю» орендну плату, у розмірі 3% грошової оцінки земельної ділянки, яка індексується відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 7.1.3. Договору «Орендодавець» має право вимагати від «Орендаря» розірвати договір при несвоєчасному внесенні «Орендарем» орендної плати протягом року.

Рішення Лозівської міської ради Харківської області від 31 серпня 2018 року №1008 «Про реорганізацію Домаської сільської ради» визначено, що Лозівська міська рада Харківської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Домаської сільської ради, що приєдналась до Лозівської міської об`єднаної територіальної громади (а.с.1).

Відповідно до листа ГУ ДПС у Харківській області № 23640/5/20-40-24-16-15 від 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 за земельну ділянку загальною площею 0,394 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:000:0016, за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2024 року було нараховано орендну плату за землю:

за 2022 рік в сумі 11712,20 грн, оплата відсутня;

за 2023 рік в сумі 13469,03 грн, оплата відсутня;

за 2024 рік в сумі 14156,24 грн, оплата відсутня.

Заборгованість ОСОБА_1 по орендній платі за землю з фізичних осіб станом на 01 листопада 2024 року складає 39337,47 грн (а.с.10).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 грудня 2024 року, нежитлова будівля, зерносховище за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 - 1/2 частка, ОСОБА_2 - 1/4 частка, ОСОБА_3 - 1/4 частка (а.с.13).

Рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 30 серпня 2019 року у зв`язку з реорганізацією Домаської сільської ради та на підставі звернення співвласника нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці комунальної власності по АДРЕСА_2 , що перебуває в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2012 року (державна реєстрація від 16 листопада 2012 року № 00063) загальною площею 0,3940 га з кадастровим номером :00:000:0016, внесено зміни до вищевказаного договору, який викладено у новій редакції відповідно до Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі на території Лозівської міської об`єднаної територіальної громади, затвердженого рішення міської ради від 19 квітня 2019 року №1509. (а.с.11)

Відповідно до клопотання Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Харківській області за № 25-ДК/0002/КВ/061011-18 від 07 березня 2018 року з питань дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою, за результатами перевірки використання земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0016, яка використовується на підставі договору оренди земельної ділянки, який укладений між Домаською сільською радою Лозівського району Харківської області та громадянином ОСОБА_1 встановлено, що проектом землеустрою не передбачено другого співвласника нежитлової капітальної споруди, яка знаходиться на земельній ділянці (а.с.12).

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 10 березня 2025 року ОСОБА_1 сплачено заборгованість з орендної плати у розмірі 39337,47 грн (а.с.52).

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України.

Водночас у пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18 за наслідками аналізу положень статті 141 Земельного кодексу України, статті 651 Цивільного кодексу України, зроблено висновок, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Поряд з цим Суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 918/391/23 аналізувалось співвідношення загальних та спеціальних норм у вирішенні питання про розірвання договору оренди землі, досліджувалось питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а також на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Аналізуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, суд має встановити такі обставини, як "систематичність" та "несплату", зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Щодо поняття "несплата", вжите у пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття "несплата" та "недоплата" не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова "несплата", можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.

У зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Досліджуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку з військовою агресією він вимушений був виїхати з країни та не мав можливості користуватися спірною земельною ділянкою.

24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено військовий стан, який триває дотепер.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка розташована у АДРЕСА_2 .

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, яким було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Відповідно до вказаного переліку вся територія Лозівського район 24 лютого 2022 року є територією можливих бойових дій.

Вказане підтверджується також Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, який є чинним.

Також, розпорядження Голови Верховного суду від 06 квітня 2022 року № 16/0/9-22 змінено територіальну підсудність Лозівського міськрайонного суду Харківської області на Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Розпорядження Голови Верховного суду від 20 вересня 2022 року № 51/0/9-22 відновлено роботу Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Встановивши фактичні обставини справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка розташована на території населеного пункту, який перебував біля зони бойових дій, з 06 квітня 2022 року по 20 вересня 2022 року діяльністю державних органів у вказаній місцевості була припинена, що свідчить про наявність загрози для життя й здоров`я людей, а тому в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Орендар не зміг провести посівну компанію в 2022 році й фактично залишився без доходу. Тимчасова окупація населеного пункту, в якому розташована спірна земельна ділянка, впливає на можливість орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, проводити посівну компанію, збирати врожай тощо.

Отже, орендар не допустив умисне порушення умов договору. Вина орендаря у несплаті орендної плати за 2022 рік відсутня, а отже, відсутня й систематичність порушення строків сплати орендної плати.

Вказане виключає, у тому числі, наявність заявленої Лозівською міською радою підстави для розірвання договору.

Як зазначалося, підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України, як підстава позову, є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором.

Судом апеляційної інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи не встановлено систематичної несплати орендної плати з вини орендаря.

Щодо доводів позивача про неможливість встановлення форс-мажорної обставини без наявності відповідного сертифікату ТПП України, то судова колегія вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Відповідно до частин 1, 3 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Є загальновідомою та не потребує доказування, що Лозівський район Харківської області, де розташована спірна земельна ділянка, з у 2022 році був наближений до зони бойових дій, наразі Лозівський район Харківської області (Код - UA0059237) віднесено до територій, де можливі виникнення бойових дій.

Отже, протягом вказаного періоду існували форс-мажорні обставини, які об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань за спірним договором оренди.

Існування таких обставин перешкоджало виконати передбачений договором обов`язок із виплати орендної плати за 2022 рік. Орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, він не провів у 2022 році посівну кампанію, не здійснив збір урожаю тощо. Даних, що наразі земельна ділянка не забруднена вибухонебезпечними предметами та придатна до сільськогосподарської діяльності матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, у спірних правовідносинах відсутні підстави для розірвання договору оренди землі в судовому порядку.

Такі висновки повністю узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 25 червня 2025 року у справі № 610/941/24.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лозівської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина