Справа № 130/39/26
У Х В А Л А

09 лютого 2026 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровський І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лобанова Вікторія Валеріївна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

06 січня 2026 року в провадження Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лобанова Вікторія Валеріївна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 січня 2026 року матеріали цієї позовної заяви передано за підсудністю на розгляд до Шаргородського районного суду Вінницької області.

09 лютого 2026 року з Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області до Шаргородського районного суду Вінницької області надійшли матеріали цієї цивільної справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2026 року, справу передано в провадження судді Войнаровського І.В..

Перевіривши відповідність позовної заяви вимогам, викладеним у статтях 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, оскільки вона не відповідає статтям 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа маж право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З фрагменту конверту «Укрпошта» вбачається, що позовна заява адвокатом Лобановою В.В. подана до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 02 січня 2026 року.

Згідно із ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 та підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» передбачено, що з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328 грн, а отже, до сплати підлягає судовий збір в сумі 1331 гривень 20 копійок.

Так, згідно з копією платіжної інструкції №1.472396121.1 від 31 грудня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, всупереч ч. 4 ст. 177 ЦПК України представник заявника не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В даному випадку прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001(п. 53), відповідно до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачці у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Вважаю, що представнику позивачки слід надати термін для усунення недоліків позову шляхом подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лобанова Вікторія Валеріївна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Повідомити представника позивачки про необхідність виправлення недоліків заяви протягом п`яти днів з дня отримання нею копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною і повернута представнику позивачки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Войнаровський