Справа № 703/6967/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Овсієнка І.В.

за участю

секретаря судового засідання Батаргіної Т.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача Примака В.А. ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника третьої особи ОСОБА_13,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - військова частина НОМЕР_1 , Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження,

установив:

17.09.2025 позивачка ОСОБА_1 через представника, із використанням системи «Електронний суд» звернулася до суду з вказаною позовною заявою, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.01.2026, просила встановити факт її проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка із ОСОБА_5 в період із липня 2024 року до 10.12.2024, визнати батьківство останнього щодо їх спільної дитини - дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка в справі, ОСОБА_1 проживала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_5 із липня 2024 року до дати зникнення його безвісти 10.12.2024. У вказаний період спільно вели господарство, мали спільний бюджет, підтримували відносини, характерні подружжю. ОСОБА_5 зник безвісти 10.12.2024 в районі с. Веселий Гай Покровського району Донецької області, про що було повідомлено його батьків. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх спільна дитина, ОСОБА_6 , в актовому записі про її народження відомості про батька внесені з її слів.

Ухвалою суду від 28.10.2025 відкрите провадження в справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.01.2026 підготовче провадження в справі закрите, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Примак В.А. позов підтримали, просили задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві та додатках.

Стороною позивача додатково пояснено, що позивачка ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в житлі, що належить його батьками, за адресою АДРЕСА_1 , в період із липня 2024 до 10.12.2024, коли останній зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби. Коли в ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася дитина, то позивачка достовірно знала, що її батьком є ОСОБА_5 , однак не мала змоги внести відомості про нього як про батька через його відсутність та те, що шлюб не реєстрували, тому відомості про батька в актовий запис про народження дитини внесені за її прізвищем, в решті - з її слів. На даний час ОСОБА_5 ідентифікований як загиблий та ІНФОРМАЦІЯ_2 був похований в м. Сміла. Позивачка, її представник клопотали про віднесення судових витрат на рахунок кожної зі сторін в обсязі, що був фактично понесений.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги визнали, додатково заявивши про свою згоду на їх допит в порядку, передбаченому ст. 92 ЦПК України.

Представник третьої особи, Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи, військової частини НОМЕР_1 , присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, пояснень не надавав через технічні проблеми із системою відеоконференцзв`язку, засобами телефонного зв`язку додатково повідомив, що не заперечує проти продовження судового розгляду за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 , допитана як свідок за правилами ст. 92, 230 ЦПК України, показала, що в липні 2024 року її син покликав до себе жити ОСОБА_1 , надалі вони проживали в її із чоловіком житлі, підтримували відносини, характерні для подружжя, однак шлюбу не реєстрували. Син відбув для виконання обов`язків військової служби в зону ведення бойових дій 15.11.2024. Під час перебування там, спілкуючись по телефону, повідомив, що він та ОСОБА_7 очікують народження дитини. В грудні 2024 року отримала сповіщення про зникнення сина безвісти. Беззастережно визнає ОСОБА_6 своєю онукою.

Відповідач ОСОБА_4 , будучи допитаний в якості свідка, надав показання про те, що його син та ОСОБА_8 проживали як сім`я разом, в житлі із ним та його дружиною, що мало місце із серпня 2024 до 15.11.2025, коли син, мобілізований на військову службу, відбув у зону ведення бойових дій. Між сином та позивачкою в справі склалися відносини, притаманні чоловікові та дружині, вони жили в окремій кімнаті, крім того, вели спільне господарство, мали єдиний побут, планували власні доходи та витрати. Визнав, що ОСОБА_6 є його онукою.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом в становлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла, її батьками вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , що видане Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.08.2025, актовий запис №229.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 10.12.2024 в районі населеного пункту Веселий Гай Покровського району Донецької області, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2025 №189, копією сповіщення від 15.12.2024 №858 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 , сповіщенням №342 від 19.12.2024 за підписом тимчасового виконувача обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З приводу зникнення безвісти ОСОБА_5 відділом поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування, відомості внесені до ЄРДР 21.12.2024 під № 00001061 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відомості про ОСОБА_5 13.01.2025 внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, що підтверджується витягом від 23.04.2025, а також як учасника бойових дій - з 19.02.2025 до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, про що свідчить витяг від 15.04.2025.

На підтвердження обставин, що підлягають доказуванню, позивачем до позову додані скрін-шот приватного листування в мережі «Телеграм», а також висновок про біологічну спорідненість №MGU2806 від 19.11.2025, виконаний лабораторією «Genecode» на підставі договору із ТОВ «ДНК-Експерт» від 07.11.2025 №047576.

Згідно із вказаним висновком, за результатами генетичного аналізу встановлено, що донор зразка, маркованого « ОСОБА_3 », може бути біологічною бабусею донора зразка, маркованого « ОСОБА_6 », з імовірністю 99,9991088%.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Велика Палата Верховного Суду у справі №560/17953/21 у постанові від 18.01.2024 зробила наступні висновки.

Існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

За обставинами даної справи позивачка пред`явила позов з метою підтвердження її певного соціального статусу, що має правове значення, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення, а саме статусу члена сім`ї військовослужбовця, зниклого безвісти.

Відповідно до Постанови КМУ від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» визначений механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України, особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань (абз. 4-5 пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Водночас, при здійсненні судового провадження в справі сторонами визнано, що ОСОБА_5 загинув, був похований.

Відповідно до статті 16-11 Закону №2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Постановою КМУ від 25.12.2013 №975 Затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 9 цього Порядку, у рівних частках (абз. 4 п. 8 Порядку №975).

За абз. 6 п. 9 Порядку №975 до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать, серед інших, жінка (чоловік), з якою (яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

На підтвердження відповідних обставин надається рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю загиблої (померлої) особи з жінкою (чоловіком) без реєстрації шлюбу, яке набрало законної сили, засвідченого у встановленому порядку (абз. 15 п. 20 Порядку №975).

За вказаних обставин юридичний факт, що просить встановити позивачка, породжує для неї правові наслідки у виді набуття права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.

Відповідно до частини другої та четвертої ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі №531/295/19).

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

З досліджених судом доказів, оцінених як кожен окремо так і в сукупності, вбачається, що ОСОБА_5 та заявниця тривалий час перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, мешкали разом в будинковолодінні його ж батьків, відповідачів у справі, вели спільне господарство.

З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідного факту відповідачами, суд вважає підтвердженим належними доказами факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи (постанова ВС від 26.04.2023 в справі №199/3284/19).

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти рф» від 07.05.2009, заява №3451/05).

Такий же за змістом висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №205/5698/21.

Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №643/9245/18 (провадження № 61-16732св19).

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі №592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що у розглянутому національному провадженні, яке розпочалося у 2012 році, суди керувалися Постановою Пленуму Верховного Суду 2006 року, яка вимагала застосування до справи заявника Кодексу про шлюб і сім`ю 1969 року, що робить доказ спільного проживання необхідним для визнання батьківства. На думку Суду, наслідки такого підходу можна порівняти з наслідками негнучких строків або інших процесуальних обмежень, які унеможливлюють встановлення або оспорювання батьківства, зокрема з використанням нових методів тестування. Суд неодноразово вказував, що такі обмеження суперечать важливості інтересу приватного життя. Хоча до функцій Суду не входить тлумачення національного законодавства або висловлення думки щодо доцільності правового регулювання, обраного законодавчим органом держави-відповідача у певній сфері, за цих обставин Суд доходить висновку, що зазначений підхід національних судів у поєднанні з їхньою нездатністю розглянути надані їм докази ДНК з достатньою ретельністю становив порушення їхніх позитивних зобов`язань за статтею 8 щодо забезпечення права заявника на повагу до його приватного життя. Відповідно, мало місце порушення статті 8 Конвенції (Moldovan v. Ukraine, №62020/14 § 52-54, ЄСПЛ, від 14 березня 2024 року).

Судовим розглядом даної справи встановлено, що на підтвердження батьківства військовослужбовця, зниклого безвісти (надалі сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_5 був ідентифікований як загиблий та похований), відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги визнали, надали показання про відомі їм обставини спільного проживання позивачки та їх сина однією сім`єю, а на підтвердження біологічної спорідненості відповідачки ОСОБА_3 як бабусі та малолітньої ОСОБА_6 наданий висновок, виконаний на замовлення сторони позивача, на договірних засадах. Таким висновком встановлений високий ступінь імовірності біологічного споріднення осіб, зразки яких досліджувалися.

Відповідно до ч. 1, 3, 7 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд зауважує, що висновок від 19.11.2025, наданий стороною позивача, вказаних відомостей не містить. Дана обставина сама по собі не позбавляє його доказового значення, на переконання суду він може бути використаний для доведення обставин, що є предметом судового розгляду виключно в сукупності із іншими доказами, що наявні в даній справі, визнаними судом належними та допустимими.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

На переконання суду, усунення невизначеності в питанні щодо батька дитини, а також визнання батьківства загиблого військовослужбовця сприятиме забезпеченню як особистих немайнових, так і майнових прав малолітньої дитини, оскільки встановлення батьківства в даному випадку включає дитину до кола осіб, що набувають права отримати виплати відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975.

Що стосується наданого позивачкою листування в месенджері, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Наявне в матеріалах справи особисте листування, за доводами сторін, мало місце між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , суду подане у вигляді паперової роздруківки із інтерфейсу мобільного застосунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21 дійшла наступних висновків: подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі №914/1003/21). Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із урахуванням усіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

Вказаним критеріям копія електронного листування в даній справі не відповідає, оскільки не дозволяє з достатньо високою вірогідністю встановити, що таке листування велося саме між зазначеними особами та в який час це мало місце.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже існують достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до абзацу 12 підп. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Таким чином у зв`язку із визнанням батьківства, слід внести відповідні зміни до актового запису про народження малолітньої ОСОБА_6 . Дане рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини в порядку ст. 134 СК України.

За клопотанням позивача, висловленим в судовому засіданні, судові витрати у виді судового збору, а також витрат на проведення молекулярно-генетичного дослідження, не розподіляються, відомостей про інші витрати сторін, пов`язані із розглядом справи, суду не надавалися.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у період із липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сміла Черкаської області, батьком малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №229 від 19.08.2025 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записавши батьком малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_3 .

Змінити дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », по батькові з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_12 » та зобов`язати Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції видати нове свідоцтво про народження, з урахуванням внесених змін.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою Черкаська область, Шполянський район, с. Антонівка, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції, адреса: пров. Бобринського, 2, м. Сміла Черкаської області, .

Третя особа: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складене 09.02.2026.

Суддя І.В. Овсієнко