Провадження № 22-ц/812/185/26 Суддя першої інстанції Лопіна О.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2026 року м. Миколаїв Справа № 475/344/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Коростієнко Н.С.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лопіної О.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 14 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа Банк»), яке в подальшому змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк», і ОСОБА_1 укладено Угоду про надання споживчого кредиту № 501384090 у розмірі 185 000 грн з річною процентною ставкою у 35,00 %.

02 листопада 2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501384090.

02 листопада 2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384090, Банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту. У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказано основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо відкриття позичальнику кредитної лінії. Проте, відповідач своїх зобов`язань за угодою належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Посилаючись на викладене, АТ «Сенс Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 343 224. 40 грн, з яких: 180 111. 75 грн - заборгованість за тілом кредиту; 163 112. 65 грн - заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» суму заборгованості за тілом кредиту станом на 02 жовтня 2024 року у розмірі 43 326.72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати з оплати судового збору в сумі 518.92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати з оплати правничої допомоги в сумі 3 470.41 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що за відсутності інформації про одноразовий ідентифікатор у вигляді алфавітно-цифрової послідовності у паспорті споживчого кредиту та оферти на укладення угоди, у додатку № 1 до угоди про надання кредиту, суд не вважає підтвердженим про домовленість сторін щодо істотних умов договору, у тому числі процентною ставкою за користування кредитом.

Матеріали справи не містять підтверджень належності вказаного номера мобільного телефону відповідача, а оферта містить посилання ОСОБА_1 щодо направлення акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підтверджень направлення вищевказаних документів на електронну пошту відповідача позивачем не надано.

За відсутністю цифрового одноразового ідентифікатора в Оферті та Акцепті, Додатку № 1, Паспорті споживчого кредиту та доказів надіслання його відповідачу відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні підстави для нарахування та стягнення Банком з відповідача процентів у розмірі 163 112.65 грн.

Крім того, із наданих позивачем документів не вбачається, що сторони дійшли згоди про можливість дострокового стягнення кредиту у разі затримання споживачем його оплати, а тому Банк не набув права вимоги повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав у повному обсязі.

Не погодившись з рішення суду, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, що є додатком № 1 до угоди про надання кредиту від 14 листопада 2021 року № 501384090 передбачає щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі мінімального щомісячного платежу - 6 565,71 грн (до 02 числа кожного місяця).

Частина щомісячного платежу йде на погашення кредиту, частина на погашення відсотків.

Але зазначений графік платежів є актуальним виключно у разі погашення позичальником щомісячно до 02 числа кожного місяця суми в розмірі 6 565,17 грн.

У разі сплати позичальником щомісячного платежу в більшому або меншому розмірі, інформація з графіку вже не буде актуальною, так як проценти нараховуються виключно на залишок заборгованості за кредитом.

Так як проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, тому у разі відсутності погашення відповідачем тіла кредиту, проценти за користування кредитом нараховувалися щомісячно в розмірі 35 % річних на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду доказів належного, тобто відповідно до умов кредитного договору, виконання своїх зобов`язань, не надав власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними належними та допустимими доказами.

Відповідач підписав оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501384090 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором.

Крім того, позивач не погоджується з розміром стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу, та зазначає наступне.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Розмір витрат на правову допомогу АТ «Сенс Банк» чітко встановлено в Договорі про надання послуг від 28 січня 2025 року № 1006, який укладений між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс».

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. З урахуванням приписів частини 2 статті 372 ЦПК України суд розглянув справи без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідно до оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту від 02 листопада 2021 року № 501384090, ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з пропозицією укласти угоду про надання споживчого кредиту на суму 185 000 грн з фіксованою процентною ставкою 35 % річних зі строком повернення до 02 листопада 2026 року.

Згідно до вказаної оферти, ОСОБА_1 зазначив, що акцент пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту просить направити на електронну адресу.

Згідно акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384090, 02 листопада 2021 року Банком прийнято пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту у сумі 185 000 грн із 35 % фіксованої процентної ставки, строком на 60 місяців до 02 листопада 2026 року. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа Банк» пункти 2, 3 Угоди.

До позовної заяви долучено Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту від 02 листопада 2021 року № 501384090, паспорт споживчого кредиту.

12 серпня 2022 року рішенням загальних зборів змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером, якими відповідач активно користувався, що підтверджується випискою по рахунку.

З розрахунку заборгованості, наданого Банком, встановлено, що станом на 02 жовтня 2024 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за тілом кредиту у сумі 180 111 грн 75 коп. та 163 112 грн 68 коп. заборгованість за процентами.

Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно з частиною 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 13 статті 11 Закону № 675-VIII електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України.

Згідно з встановлених судом фактичних обставин справи, 02 листопада 2021 року ОСОБА_1 підписав оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту та в той же день підписав електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501384090, за яким Банком прийнято пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту у сумі 185 000 грн із 35 % фіксованої процентної ставки, строком на 60 місяців до 02 листопада 2026 року. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа Банк» пункти 2, 3 Угоди).

Факт підписання відповідачем оферти та акцепту на отримання кредиту від 02 листопада 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 акцепт договору здійснив одноразовим ідентифікатором «НОМЕР_3» 02 листопада 2021 року о 16:04:55, який відправлено на вказаний ним номер мобільного телефону НОМЕР_2 про що позивачем до районного суду надані відповідні докази (а.с. 24).

Позивачем до районного суду надані письмові докази, що підтверджують отримання пропозиції укласти електронний договір (оферту) № 501384090 від 02 листопада 2021 року та прийняття (акцепт) запропонованої пропозиції позичальником.

Апеляційний суд вважає помилковим висновки суду про відсутність в наданих позивачем оферті та акцепті підпису позивача та як наслідок суд дійшов безпідставного висновку, що проценти визначені сторонами у договорі стягненню не підлягають за їх недоведеністю.

Між тим, як встановлено, кредитний договір укладався в електронній формі, а до позову позивачем були долучені паперові копії оферти та акцепту, а також довідку про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 оферту та акцепт підписав одноразовим ідентифікатором «НОМЕР_3» 02 листопада 2021 року о 16:04:55, який відправлено на вказаний ним номер мобільного телефону НОМЕР_2 .

Відповідно до частин 1,6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, з огляду на зазначене, якщо у суду першої інстанції виникли сумніви щодо наданих копій доказів, суд першої інстанції вправі витребувати оригінали наданого доказу.

Між тим, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог процесуального закону та дав неправильну правову оцінку наданим позивачем доказам.

За умовами кредитного договору № 501384090 від 02 листопада 2021 року сторони досягли згоди, що кредит надається у розмірі 185 000 грн із 35 % фіксованої процентної ставки, строком на 60 місяців до 02 листопада 2026 року. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа Банк». Позичальник зобов`язався повернути кредит до 02 листопада 2026 року.

Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою з банківського рахунку, за якою відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними та частково сплачував заборгованість за договором.

В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі позичальником не надано до суду будь-яких доказів, які б спростовували отримання ним кредитних коштів.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк щомісячні платежі за користування позикою не сплачував, унаслідок чого виникла заборгованість.

18 березня 2025 року позивач, звертаючись до суду з позовом просив достроково стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, зазначивши її станом на 02 жовтня 2024 року. Між тим, умовами укладеного сторонами договору не передбачено можливість позикодавцю достроково стягнути з позичальника кредитну заборгованість, яка повинна сплачуватися щомісячними платежами до 02 листопада 2026 року відповідно до узгодженого сторонами графіку, а тому відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» така заборгованість не підлягає стягненню достроково. У даному випадку підлягає стягненню заборгованість станом на 02 жовтня 2024 року відповідно до графіку платежів повернення кредитних коштів узгодженого сторонами.

З огляду на зазначене, враховуючи графік сплати щомісячних платежів та з урахуванням часткової оплати заборгованості відповідачем, станом на 02 жовтня 2024 року з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 64 713.47 грн за тілом кредиту та 138 811.38 грн за процентами за користування кредитом. Банком було нараховано заборгованість за тілом кредиту в розмірі - 69 601.72 грн, відповідачем було сплачено заборгованість в розмірі - 4 888. 25 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту - 64 713.47 грн. Банком нараховано заборгованість за відсотками в розмірі - 160198,13 грн, відповідачем сплачено заборгованість за відсотками - 21 386.75 грн, залишок заборгованості за відсотками- 138 811.38 грн.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального, що призвело до неправильного вирішення спору.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без належного застосування норм матеріального права та без дотриманням норм процесуального права, тому це рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 118.69 грн, за подачу апеляційної скарги позивач платив судовий збір у розмірі 5 398.29 грн.

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції вимоги позову та апеляційної скарги позивача задоволено на 59.30 %.

За такого, з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, сплачений при зверненні до суду першої інстанції в розмірі 2 442,38 грн (4 118.69 грн х 59.30 % = 2 442.38 грн) та судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 3 201.19 грн ( 5 398.29 грн х 59.30 % = 3 201.19 грн).

Загалом з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» необхідно стягну 5 643.57 грн (2 442,38 грн + 3 201.19 грн = 5 643.57 грн) судового збору.

Згідно з положеннями частин 1-5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом АТ «Сенс Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 27 543 грн витрати на професійну правничу допомогу, надану на підставі договору про надання послуг від 28 січня 2025 року № 1006 укладеного між Банком та адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс».

Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога надавалась АТ «Сенс Банк» адвокатом Гірчаком А.М. на підставі довіреності Банку від 03 лютого 2025 року № 023782/25. На підтвердження статусу адвоката Гірчак А.М. надав копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 08 листопада 2019 року.

Договором про надання послуг від 28 січня 2025 року № 1006 встановлено, що Банк є замовником комплексу юридичних заходів, спрямованих виконавцем на стягнення заборгованості з боржника на користь замовника. Виконавцем таких послуг є адвокатське об`єднання «Смарт Лекс» (а.с. 10). Докази, які б підтверджували, що Гірчак А.М. діяв за дорученням адвокатського об`єднання «Смарт Лекс» або перебуває у складі цього адвокатського об`єднання, в матеріалах справи відсутні.

За такого, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу надані у цій справі АТ «Сенс Банк» адвокатом Гірчаком А.М. на підставі довіреності від 03 лютого 2025 року № 023782/25 відповідними доказами, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не підтверджені.

Отже, у стягненні судових витрат на надання професійної правничої допомоги, наданої АТ «Сенс Банк» на підставі Договору про надання послуг від 28 січня 2025 року № 1006, в суді першої інстанції необхідно відмовити за недоведеністю таких витрат.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2025 року, скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2021 року № 501384090 станом на 02 жовтня 2024 року у розмірі 64 713 грн 47 коп за тілом кредиту та 138 811 грн 38 коп. за процентами за користування кредитом, а також 5 643 грн 57 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.