Провадження №: 2/752/1393/26
Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Кирильчук І. А.,
секретаря судового засідання Сінчук І. А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини,
У липні 2025 року Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини.
Позов обґрунтовано тим, що в Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації на первинному обліку дітей, залишених без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування відповідно до наказу від 26 квітня 2024 року № 19/по перебуває малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 жовтня 2024 року № 523 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Малолітній ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , дата видачі 20 лютого 2024 року, орган, що видав Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Зазначені дії Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією - органом опіки та піклування, здійснені на виконання Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».
Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився без батьківського піклування у зв`язку з невиконанням його матір`ю, ОСОБА_3 батьківських обов`язків та залишення дитини з матір`ю було небезпечним для життя та здоров`я, про що встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року (справа 752/6235/24, провадження № 2/752/4147/24). Зазначеним рішенням суду малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано від матері ОСОБА_3 без позбавлення останньої батьківських прав та роз`яснено ОСОБА_3 , що у разі, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання має право звернутись до суду з позовом про повернення їй дитини та попередили ОСОБА_3 , що у разі невжиття нею заходів щодо усунення причин, які стали підставою для відібрання у неї малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування або інша заінтересована особа відповідно до закону матиме право звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації «Про призначення опікуна над малолітнім ОСОБА_2 » від 10 грудня 2024 року № 634 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштований під опіку в родину ОСОБА_4 .
Працівники Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації неодноразово намагалися здійснити обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але потрапили до квартири не змогли і не було перевірено виконання рекомендацій щодо покращення житлово-побутових умов проживання для повернення дитини, тому що ОСОБА_3 не пускала до квартири.
ОСОБА_3 не зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної з питань організації зустрічей з малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За інформацією Голосїївського районного в місті Києві центру соціальних служб (далі Центру) ОСОБА_3 вживає ПАР, бо в неї дуже складне матеріальне становище, так як вона не працює. Від співпраці з Центром відмовилась, на контакт з фахівцями не йшла, спеціалісти не змогли зв`язатися з матір`ю, ОСОБА_3 , оскільки під час неодноразового відвідування особи, двері квартири не відчинялись. Засобами телефонного зв`язку, ОСОБА_5 обіцяла, що буде виконувати всі рекомендації фахівців Центру, але на зустріч з фахівцями Центру не з`являлася. Отже, ОСОБА_3 не докладала жодних зусиль щодо усунення причин, які перешкоджали належному вихованню та розвитку малолітньої дитини.
Відповідно до інформації Національної поліції України ГУ НП у м. Києві Голосїївське управління поліції, 09 липня 2024 року на ОСОБА_3 було складено адміністративну постанову за частиною 2 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення за розпивання спиртних напоїв у громадських місцях і поява в громадських місцях у п`яному вигляді.
Відповідач у справі ОСОБА_3 , дитину не утримує, вихованням ніколи не займалася, а навпаки свідомо залишила без батьківського піклування. Її бездіяльність по відношенню до сина свідчить про свідоме нехтування правами дитини та нехтуванням своїми батьківськими обов`язками.
Проведеною роботою Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що відповідач у справі - ОСОБА_3 не вживала заходів щодо контакту з сином - не зверталася з заявами щодо з`ясування стану здоров`я сина, з питанням організації побачень з сином, протягом всього періоду, а саме з лютого 2024 року не цікавилася життям свого сина, повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.
Голосіївським районним центром соціальних служб підтверджено факт, що відповідач по справі - ОСОБА_3 на співпрацю щодо подолання складних життєвих обставин не здійснювала.
Окрім того, факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може підтвердити і свідок - рідна бабуся малолітнього - ОСОБА_6 , яка змушена орендувати житло, оскільки відповідач - ОСОБА_3 веде асоціальний спосіб життя та захарастила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває в них у спільній сумісній власності.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація вважає, що існують безперечні підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, ОСОБА_3 є особою працездатного віку, відомості про розмір її доходів відсутні. Дані обставини є істотними, тому розмір аліментів, які потрібно стягнути з відповідача на утримання дитини, визначається відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_3 аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду, на користь юридичної чи фізичної особи, на утримання якої буде перебувати дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 20 серпня 2025 року на 11:00 год.
У зв`язку із неявкою відповідача ОСОБА_3 підготовче судове засідання було відкладено на 25 вересня 2025 року на 09:00 год.
Відповідачу на адресу її реєстрації ( АДРЕСА_1 ) була надіслана позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження у справі, однак конверт повернувся до суду із причиною невручення «Адресат відсутній за вказаною адресою.
20 серпня 2025 року відповідачу на адресу її реєстрації повторно була надіслана судова повістка разом із позовною заявою, однак конверт повернувся до суду із причиною невручення «Адресат відсутній за вказаною адресою.
На жодне підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, відзиву не подала та з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 жовтня 2025 року на 12:30 год.
У зв`язку із не явкою відповідача у судове засідання та відсутності даних про її належне повідомлення про час і дату розгляду справи розгляд справи було відкладено на 17 листопада 2025 року о 12:00 год.
У зв`язку із відсутності електроенергії у приміщенні суду справа була знята з розгляду і визначена інша дата судового засідання на 11 грудня 2025 року о 11:00 год.
У зв`язку із не явкою відповідача у судове засідання розгляд справи було відкладено на 13 січня 2026 року о 10:00 год. До суду повернувся конверт з Укрпошти про невручення судової повістки, яка надсилалася на зареєстровану адресу відповідача, із зазначенням причини «адресат відсутній».
У зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному розгляд справи було знято з розгляді і визначена інша дата судового засідання на 29 січня 2026 року на 11:00 год.
У судовому засіданні 29 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав. Додатково пояснила, що малолітній ОСОБА_2 влаштований під опіку в родину ОСОБА_4 , про свою біологічну матір ОСОБА_3 взагалі не згадує, а батьками вважає своїх опікунів. Відповідач жодного разу не цікавилася долею сина, будь-якої зацікавленості до дитини не проявляє і на всі звернення Служби у справах дітей та сім`ї не реагує, натомість веде аморальний спосіб життя, вживаючи алкогольні напої та ПАР.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання 29 січня 2026 року не з`явилася в судове засідання, про час і дату розгляду справи додатково була повідомлена через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Конверти з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, ухвалою про закриття підготовчого провадження, а також повістками про виклик до суду, повернулися до суду не врученими з відмітками оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Також Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, зазначив, що у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Представник третьої особи орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 20 лютого 2024 року серії НОМЕР_1 , виданого Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , про що складено актовий запис від 09 квітня 2022 року за № 65. Батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .
Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 жовтня 2024 року № 523 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився без батьківського піклування у зв`язку з невиконанням його матір`ю, ОСОБА_3 батьківських обов`язків та залишення дитини з матір`ю було небезпечним для життя та здоров`я, про що встановлено
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року у справі № 752/6235/24, провадження № 2/752/4147/24 ЗА ПОЗОВОМ Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано від матері ОСОБА_3 без позбавлення останньої батьківських прав та роз`яснено ОСОБА_3 , що у разі, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання має право звернутись до суду з позовом про повернення їй дитини та попередили ОСОБА_3 , що у разі невжиття нею заходів щодо усунення причин, які стали підставою для відібрання у неї малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування або інша заінтересована особа відповідно до закону матиме право звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації «Про призначення опікуна над малолітнім ОСОБА_2 » від 10 грудня 2024 року № 634 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влаштований під опіку в родину ОСОБА_4 (а. с. 11).

19 серпня 2025 року до суду надійшов висновок (вх. № ЕП 12809) органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 від 19 серпня 2025 року № 100-11755, у якому зазначено, що «працівники Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації неодноразово намагалися здійснити обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але потрапили до квартири не змогли і не було перевірено виконання рекомендацій щодо покращення житлово-побутових умов проживання для повернення дитини, тому що ОСОБА_3 не пускала до квартири. ОСОБА_3 не зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної з питань організації зустрічей з малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За інформацією Голосїївського районного в місті Києві центру соціальних служб (далі Центру) ОСОБА_3 вживає ПАР, бо в неї дуже складне матеріальне становище, так як вона не працює. Від співпраці з Центром відмовилась, на контакт з фахівцями не йшла, спеціалісти не змогли зв`язатися з матір`ю, ОСОБА_3 , оскільки під час неодноразового відвідування особи, двері квартири не відчинялись. Засобами телефонного зв`язку, ОСОБА_5 обіцяла, що буде виконувати всі рекомендації фахівців Центру, але на зустріч з фахівцями Центру не з`являлася. Отже ОСОБА_3 не докладала жодних зусиль щодо усунення причин, які перешкоджали належному вихованню та розвитку малолітньої дитини. Відповідно до інформації Національної поліції України ГУ НП у м. Києві Голосїївське управління поліції, 09 липня 2024 року на ОСОБА_3 було складено адміністративну постанову за частиною 2 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення за розпивання спиртних напоїв у громадських місцях і поява в громадських місцях у п`яному вигляді. Мати дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки не зробила жодної спроби щодо виправлення свого способу життя на краще, що свідчить про неналежне виконання нею батьківських обов`язків. Проведеною роботою Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що відповідач по справі - ОСОБА_3 не вживала заходів щодо контакту з сином - не зверталася з заявами щодо з`ясування стану здоров`я сина, з питанням організації побачень з сином, протягом всього періоду, а саме з лютого 2024 року не цікавилася життям свого сина, повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Голосіївським районним центром соціальних служб підтверджено факт, що відповідач по справі - ОСОБА_3 на співпрацю щодо подолання складних життєвих обставин не здійснювала. Враховуючи викладене, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а. с. 35-36).

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).

Відомостей про перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не встановлено.

Згідно із частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Водночас, частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Як уже зазначалося раніше з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 20 лютого 2024 року № 9, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження від 09 квітня 2022 року № 65, складений Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Матір`ю дитини є ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 . Батьком вказано ОСОБА_7 , відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня

2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року

№ 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі

№ 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

У судовому засіданні 29 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що мати дитини ОСОБА_3 є особою працездатного віку, відомості про її працевлаштування відсутні, батьківські обов`язки не виконує. Дитина з матір`ю проживала в антисанітарних умовах, на підтвердження чого долучила фотокопії квартири, у якій мешкає відповідач, мати не здатна в належній мірі забезпечувати потреби дитини, притягувалася до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях і появу в громадських місцях у п`яному вигляді. Від співпраці з Центром соціальних служб відповідач відмовилась, на контакт з фахівцями не йшла, спеціалісти не змогли зв`язатися з матір`ю, оскільки під час неодноразового відвідування особи двері квартири не відчинялись. Засобами телефонного зв`язку ОСОБА_3 обіцяла, що буде виконувати всі рекомендації фахівців Центру, але на зустріч з фахівцями Центру не з`являлася. Отже, відповідач не докладала жодних зусиль щодо усунення причин, які перешкоджали належному вихованню та розвитку малолітньої дитини. Більше того, після відібрання дитини за рішення суду та передачу її в опіку в родину ОСОБА_4 , відповідач дитиною не цікавилася та повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не зробила жодної спроби щодо виправлення свого способу життя.

Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 100-11755 від 19 серпня 2025 року встановлено, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки дитину не утримує, вихованням ніколи не займалася, а навпаки свідомо залишила без батьківського піклування. Її бездіяльність по відношенню до сина свідчить про свідоме нехтування правами дитини та нехтуванням своїми батьківськими обов`язками; з лютого 2024 року мати не цікавилася життям свого сина, повністю самоусуналась від виконання батьківських обов`язків.

Проведеною роботою Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що відповідач у справі - ОСОБА_3 не вживала заходів щодо контакту з сином - не зверталася з заявами щодо з`ясування стану здоров`я сина, з питанням організації побачень з сином, протягом всього періоду, а саме з лютого 2024 року не цікавилася життям свого сина, повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.

Голосіївським районним центром соціальних служб підтверджено факт, що відповідач у справі - ОСОБА_3 на співпрацю щодо подолання складних життєвих обставин не здійснювала.

Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не усунула причин, які перешкоджали належному вихованню дитини, не вжила заходів щодо зміни способу життя, не створила належних умов для проживання та виховання дитини. Фактично дитина не отримувала від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку; з час у відібрання дитини за рішенням суду та передачу її під опіку у родину ОСОБА_4 відповідач не проявляла будь-які зацікавленості у долі дитини та не виявляла жодного інтересу до дитини.

З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дитини та її інтереси, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав та задоволення позовних вимог в цій частині.

При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дитини, з метою забезпечення її належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю відповідає інтересам дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору ОСОБА_3 .

Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від

15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другої статті 182 СК України.

За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Установлено, щ відповідач є працездатною, відомостей про наявність у неї інших дітей, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб з матеріалів справи не встановлено, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж

50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна (піклувальника) чи установи, під опікою яких буде перебувати дитина.

Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим.

Наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж

50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стороною позивача не доведено.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 21 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено вимогу про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є позовною вимогою немайнового характеру, та похідну вимогу про стягнення аліментів на дитину, відповідно до вимог статті 166 СК України.

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, тому з урахуванням положень підпункту 2 пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання даної позовної заяви складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у

2025 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 гривень.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до пункту 12 частини другої статті

3 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачам, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись статтями 14, 19, 71, 81, 121, 150, 164, 165, 166, 180-183, 191, 193, 245, 246 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року

№ 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати дитина, аліменти на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Реквізити для сплати судового збору: Сплата судового збору має бути здійснена за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Голосіїв.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО)899998

Рахунок отримувача UA0026002.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вулиця Велика Васильківська, 58, м. Київ, 03150.

Повне рішення суду виготовлено 05 лютого 2026 року.

Суддя І. А. Кирильчук