Справа № 308/7588/17
У Х В А Л А

з питань відводу судді

20 січня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання - Павлюх Л.М.,

представниці позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представниці відповідачки - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді заяву відповідачки про відвід головуючому судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вищевказана цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

До суду від відповідачки надійшла заява про відвід головуючого судді. Заява обґрунтована наявністю підстав, передбачених п. 3 і п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, що виключає участь судді в розгляді справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Згідно з частиною 1 статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною 3 цієї ж статті ЦПК України встановлено правило, за яким якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до положень частини 7 статі 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді(частина 8 статті 40 ЦПК України).

У даному випадку заява про відвід судді надійшла пізніше, ніж за 3 робочі дні до судового засідання, тому питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу передбачено статтею 36 ЦПК України.

За змістом частини 1 відповідної статті ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Вирішуючи питання про відвід судді, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" від 17.07.1997, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пунктів 103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 "для того, щоб встановити, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності.

Водночас, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Веттштайн проти Швейцарії".

Суд наголошує, що при вирішенні того, чи є у конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що суддя може бути небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 44 рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та пункт 58 рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" від 07.08.1996).

Суд вказує про те, що заявницею жодним чином не конкретизовано те, в чому, на її переконання, полягає інтерес головуючого в результаті розгляду справи.

Наведені в заяві обставини, на які посилається заявниця, не свідчать про наявність у головуючого судді неправомірної заінтересованості в результаті розгляду справи, про що стверджує відповідачка.

Також суд вважає, що обставини, на які посилається відповідачка в поданій заяві не свідчать про наявність передумов для відводу судді за п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Посилання на те, що головуючий суддя не розглянув зауваження щодо протоколу судового засідання є неспроможними, оскільки такі зауваження надійшли до суду 12.01.2026.

У свою чергу, ухвалою від 05.01.2026 суд призначив справу до судового розгляду по суті на 09 год. 50 хв. на 20.01.2026, тобто зауваження на протокол судового засідання подано до суду після визначення судом дати наступного судового засідання.

За правилами частини 1 статті 249 ЦПК України, на яку посилається і сама відповідачка, письмові зауваження щодо неповноти або неправильності протоколу подаються після проголошення рішення у справі.

Твердження про те, що суд з невідомою для відповідачки метою звертався до ТУ ССО в Закарпатській області слід оцінити критично, адже 05.01.2026 до суду подано клопотання про продовження перерви, підписантом якого значиться відповідачка.

Разом із тим, за актом №1 від 05.01.2026 зафіксовано, що працівниками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було прийнято та зареєстровано клопотання від ОСОБА_3 , яке було підписано іншою громадянкою, а саме - ОСОБА_2 , яка при подачі документу була відсутня.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що заява представника відповідача про відвід судді Данка В.Й., не містить належного правового обґрунтування підстав відводу головуючому судді, а тому у задоволенні такої заяви необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 33-40, 81, 248-250 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви відповідачки про відвід судді відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та окремо не оскаржується.

Суддя В.Й. Данко