УХВАЛА

03 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 128/4757/25

провадження № 61-695ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 07 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

2. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 04 грудня

2025 року відмовив у відкритті провадження у справі. Ухвала мотивована тим,

що у провадженні цього суду є цивільна справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

3. Вінницький апеляційний суд постановою від 07 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року скасував та справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

4. 15 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє

представник - адвокат Гаро Г. О., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду

від 07 січня 2026 року.

5. У касаційній скарзі заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про тотожність позовів. Судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

6. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

7. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8. Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

9. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

10. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

11. У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

12. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦПК України).

13. Статтями 175, 177 ЦПК України передбачено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

14. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

15. У постанові Верховного Суду у від 04 серпня 2021 року у справі № 146/318/20 зроблено висновок, що «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

16. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у поданому у цій справі

ОСОБА_2 просить поділити майно наступним чином:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири загальною площею 73,1 кв. м, житловою площею 47,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,5423 га, кадастровий номер :05:002:0011, що розташована на території Вінницької області, Жмеринського р-ну, Лялецької сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб автомобіль марки BMW X5, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири загальною площею 73,1 кв. м, житловою площею 47,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб автомобіль марки BMW 520D, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на готівкові кошти

у розмірі 30 000 доларів США, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1 268 016,00 грн та 2 000 євро, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 97 409,00 грн;

- стягнути з однієї із сторін на користь іншої сторони різницю ринкової вартості майна, виділеного у власність.

17. Згідно позовної заяви ОСОБА_1 остання поділити майно наступним чином:

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на:

- автомобіль марки BMW X5, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- земельну ділянку площею 2,5423 га, кадастровий номер :05:002:0011, що розташована на території Вінницької обл., Жмеринського р-ну, Лялецької сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- гараж, загальною площею 24 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 ;

- готівкові кошти у розмірі 30 000 доларів США, що на дату подання позову у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1 261 500,00 грн та 2 000 євро,

що на дату подання позову у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить

98 240,00 грн;

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:

- квартиру загальною площею 73,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- автомобіль марки BMW 520D, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти

у розмірі 190 955,55 грн, як різницю вартості майна.

18. Апеляційний суд установивши, що предмет позову у справі №4801/8/25

та у цій справі не є тотожними, дійшов обґрунтованого висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за положеннями пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

19. Доводи касаційної скарги щодо неврахуванням апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у перелічених заявником постановах, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах судом відхиляються, оскільки вказане не є підставою для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України. Крім того, посилання на загальні висновки у постановах Верховного Суду щодо застосування норм права не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

20. Інші доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм процесуального та матеріального права.

21. Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права»,

що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

22. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

23. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

24. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня

1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

25. Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається,

що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, тому у відкритті касаційного провадження суд відмовляє.

26. Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 07 січня 2026 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк