Провадження №2-зз/463/4/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Нор Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного у заяву про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» звернулося до Личаківського районного суду із заявою в які просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.11.2025 року у справі №463/10457/25, щодо будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення № 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Свою заяву мотивує тим, що ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.11.2025 року у справі №463/10457/25 задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Замостної Галини Іванівни про забезпечення позову, накладено арешт на наступне майно: будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення №№ 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/ або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступних об`єктів нерухомого майна: будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення №№ 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1. Зазначає, що судовими рішеннями у справі №914/1116/24(914/2626/23) встановленоо, що ОСОБА_2 незаконно володів нерухомим майном, що є предметом спору у даній справі, а тому у ОСОБА_1 не могло виникнути жодних прав на це майно як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя. Окрім цього звертає увагу суду, що Накладені Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2025 року арешти та заборона на вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна боржника безпосередньо перешкоджають здійсненню господарської діяльності ТОВ «Львівморепродукти» та відновленню його платоспроможності всупереч меті банкрутства, яка передбачена в преамбулі КУЗпБ, з огляду на таке. По-перше, вказані обмеження унеможливлюють державну реєстрацію права власності боржника на нерухоме майно, витребуване на підставі судових рішень, що набрали законної сили, а відтак позбавляють боржника можливості повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном у межах господарської діяльності. По-друге, наявність таких обмежень блокує можливість залучення фінансування, інвестора або укладення договорів, які могли б забезпечити надходження коштів боржнику та створити передумови для відновлення його платоспроможності. Таким чином, арешти та заборона на вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна ТОВ «Львівморепродукти», накладені ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2025 року у справі № 463/10457/25, були застосовані поза межами справи про банкрутство, не господарським судом та всупереч спеціальному правовому режиму майна боржника, встановленому КУзПБ. Це не лише порушує встановлений законодавством порядок, а й фактично унеможливлює досягнення цілей процедури банкрутства. Враховуючи наведені обставини, ТОВ «Львівморепродукти» є законним власником спірного нерухомого майна, яке стало предметом справи №463/10457/25, і не могло бути включене до спільної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Як встановлено судовими рішеннями у справі №914/1116/24(914/2626/23), ОСОБА_2 незаконно володів цим майном і, відповідно, не міг набути жодних прав на нього. Заходи забезпечення позову були застосовані без повідомлення та залучення законного власника, а сам позов носить штучний характер і ініційований зловживанням процесуальними правами. Неврахування позиції ТОВ «Львівморепродукти» порушує його право на мирне володіння майном, гарантоване Конституцією України та ЦК України. Оскільки застосовані заходи забезпечення позову стосуються майна третьої особи, яка не є відповідачем у справі, то їх застосування є неправомірним, порушує принципи добросовісності та недопущення зловживання процесуальними правами і підлягає скасуванню.

Оглянувши матеріали заяви, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19- (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 звернулась до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2025 року у справі №463/10457/25 задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Замостної Галини Іванівни про забезпечення позову, накладено арешт на наступне майно: будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення №№ 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/ або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступних об`єктів нерухомого майна: будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення №№ 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти», звернулося до Личаківського районного суду із заявою в які просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.11.2025 року у справі №463/10457/25, щодо будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення № 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» на майно якого якого вжито заходи забезпечення позову,не є учасником справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

З огляду на викладене, з урахуванням положень частини першої статті 158 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти», позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, оскільки для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 727/3071/23 (провадження 61-5032св24).

Щодо доводів заявника, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи, суд зазначає наступне.

У своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 серпня 2023 року у справі № 707/3085/21 зазначив Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Системний аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. Якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю Схожий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи від 31 травня 2023 року № 308/12227/13-ц, провадження № 61-4121св23 Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13.

Таким чином суд висновує, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, натомість, як зазначалось заявником в межах зазначеної справи Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.12.2025 року у справі №463/10457/25 лише відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Львівморепродукти» на Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 17.11.2025 року у справі №463/10457/25.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.149,158,353 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 звернулась до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Суд роз?яснює заявнику про можливість повторного звернення з вказаним клопотанням у разі залучення їх у якості третіх осіб.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Нор Н.В.