РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2834/25

27 січня 2026 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивач ОСОБА_1

представника позивача адвоката Голуб І.Г.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки адвоката Артерчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що завдана протиправними діями

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій уточнивши позовні вимоги просила суд витребувати в ОСОБА_2 автомобіль марки ОРЕL АSТRА, 2005р.в., червоний (VІN-номер НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 ,об`єм двигуна 1686, що належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 3245 від 22.04.2025 р. та передати ОСОБА_1 його після фахового огляду за рахунок відповідачки, у стані зазначеному і зафіксованому у висновку експертизи, проведеній відповідачкою ОСОБА_2 13.05.2025; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 6716,86 грн.; моральну шкоду у розмірі 100000 грн.; судовий збір у розмірі 5450,40 грн.; за послуги адвоката- 12800 грн., за комплексну психолого-соціальну експертизу - 8000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що їй належить автомобіль марки ОРЕL АSТRА, 2005р.в., червоний (VІN-номер НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , котрий вона придбала у ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 21.04.2025. За домовленістю з продавцем автомобіля, вона мала приїхати в Рівненську область за автомобілем, де дружина продавця передасть їй ключі від транспортного засобу. Зазначає, що ОСОБА_3 їй повідомив, що віддав своїй дружині половину грошових коштів від продажу автомобіля, бо між ними триває розподіл майна подружжя. Вказує, що відповідачка не передала їй автомобіль та ключі від нього, і продовжує його незаконно утримувати, у зв`язку з чим вона зазнала матеріальної та моральної шкоди. Зокрема двічі приїжджала в с.Базальтове по автомобіль, та через перешкоджання користування своїм майном зазнала моральних страждань.

28.08.2025 представником відповідачки було подано відзив на позовну заяву згідно якого у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідачка особисто вибирала автомобіль для себе під час купівлі, хотіла саме червоного кольору. Такий автомобіль знайшли у Полтаві, однак коштів на нього не вистачало, тому вона змушена була використати кошти з кредитної карти АТ «А-банк», який згодом спільно з чоловіком виплачувала. Зазначає, що 04.05.2025 ОСОБА_3 під час конфлікту з дружиною (відповідачкою) по місцю її проживання в с.Базальтове повідомив про відчуження транспортного засобу. Вказує, що відповідачка не повірила повідомленню про продаж автомобіля, оскільки і транспортний засіб і свідоцтво про його реєстрацію знаходились у її розпорядженні, а про те, що відчужити ТЗ можливо у застосунку "Дія" вона не знала. Зазначає, що спірний автомобіль зберігався у гаражі, що розташований неподалік місця проживання Теплюків, який вони знімали у фізичних осіб. Під час конфлікту15.05.2025 в с.Базальтове ОСОБА_3 збив замки з гаража, фотографував автомобіль, оглядав його, а згодом сам же гараж закрив на замок. З того часу автомобіль зберігається у тому ж гаражі, відповідачка ним не користується. Вказує, що твердження позивачки про домовленості щодо передачі їй відповідачкою ключів від автомобіля та оплату ОСОБА_3 вартості 1/2 частини автомобіля не підтверджуються жодними доказами.

Окрім того звертає увагу суду, що згідно п.1.4 договору купівлі продажу транспортного засобу № 3245/2025/5290392 від 21.04.2025 покупець оглянув та ознайомився з майном та не має претензій щодо його технічного стану, що також вказує на вільний доступ до нього. Звернувшись до суду за поділом транспортного засобу та стягнення компенсації за 1/2 частини автомобіля відповідач реалізувала своє право на поділ спільно набутого майна подружжя, а тому їй не було більше необхідності утримувати його у своєму володіння, а тому на її переконання, станом на день звернення позивачки до суду 04.07.2025 спір про правоволодіння автомобілем відсутній, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підтверджуються належними та достатніми доказами.

02.09.2025 від позивачки надійша відповідь на відзив згідно якого позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі, оскільки за результатами ознайомлення із запереченнями відповідачки, вважає свої позовні вимоги обґрунтованими, а викладені обставини такими, що відповідають дійсності та знаходять підтвердження наданими нею доказами.

01.10.2025 від третьої особи ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що він є військовослужбовцем ЗСУ та після поранення у листопаді 2024 потребував продовження лікування, однак, його на той час дружина ОСОБА_2 , не планувала давати йому його заощадження, а тому він повідомив ОСОБА_2 про продаж спірного автомобіля. Зазначає, що продаж автомобіля був погоджений з ОСОБА_2 та половину суми від продажу автомобіля в сумі 65000 грн. він передав ОСОБА_2 готівкою. Вказує, що прибув з покупцем до ОСОБА_2 , однак остання в категоричній формі відмовилася передати автомобіль та ключі від нього. Вказав, що підтримує позовні вимоги позивача у повному обсязі. Вважає, що дії відповідачки є неправомірними, спрямованими на безпідставне збагачення за рахунок іншої особи та в перспективі порушує його права, оскільки у разі неповернення автомобіля власнику, з нього може бути стягнуто вартість автомобіля на користь власника ОСОБА_1 .

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, та просили суд її задоволити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Суд заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 08.08.2020 між відповідачкою ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 був зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, який рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №212/3532/25 від 14.07.2025 було розірвано (а.с.49).

Встановлено, що відповідачка та третя особа під час перебування у шлюбі придбали автомобіль Opel Astra 2005 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , який 11.11.2021 було зареєстровано за третьою особою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.56).

Судом встановлено, що третя особа 22.07.2022 надав довіреність відповідачці на право відчудження (продаж, обмін), передачу в оренду, позичку, найм, керування, зняття з реєстраціного обліку спірного автомобіля (а.с.59).

Встановлено, що третя особа ОСОБА_3 своєю заявою від 21.04.2025 скасував та припинив дійсність довіреності, що була посвідчена 26.07.2022 приватним нотаріусом Скоропад В.В. на ім`я відповідачки ОСОБА_2 на розпорядження спірним автомобілем (а.с.62).

Судом встановлено, що спірний автомобіль третьою особою ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025 було продано позивачці ОСОБА_1 та 22.04.2025 вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.9-11).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. (ч.1 ст.638 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст.665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

У разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання (ч.1 ст.620 ЦК України).

Так, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025, зокрема пунктів:

1.2 продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді;

1.4. покупець оглянув та ознайомився із майном, яке зазначено у п.1.1. цього договору претензій щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не має.

2.1 передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.

2.2. право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору.

5.1. покупець зобов`язаний в порядку та на умовах визначених цим договором сплатити продавцеві ціну транспортного засобу зазначену у п.3.1. договору в порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти транспортний засіб.

6.1. продавець зобов`язаний в порядку та на умовах визначених цим договором, передати транспортний засіб.

8.1. всі спори які виникатимуть між сторонами і витікають з даного договору, в т.ч. щодо зміни та розірвання даного договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами даного договору.

8.2. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Суд звертає уваг, що матеріали справи не містять будь яких доказів, що вищезазначений договір було визнано недійсним/нікчемним чи в його умови було внесено зміни.

Ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 виконала умови договору належним чином, а саме оплатила вартість спірного автомобіля продавцю готівкою, однак продавець третя особа ОСОБА_3 , в супереч умовам договору спірний автомобіль з ключами від нього та документами не передав позивачці ОСОБА_1 .

Окрім того, в судовому засіданні було встановлено, що вищезазначений договір купівлі-продажу був укладений через застосунок «Дія».

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що спірний автомобіль вона при укладенні зазначеного договору купівлі-продажу не оглядала, а його оглядав її чоловік у серпні 2024 року.

З наведеного слідує, що спірний автомобіль лише по документах належить позивачці, а у фактичній власності позивачки ніколи не перебував.

Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких із указаних статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений (постанова Великої палати Верховного суду №914/2618/16 від 06.07.2022).

Оскільки, продавець за договором купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025, умови договору не виконав, а саме не передав спірний транспортний засіб у власність покупця позивачці по справі, то суд приходить до висновку, що саме продавцем за договором купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025, - третьою особою ОСОБА_3 було порушено умови договору і як наслідок порушено право позивачки ОСОБА_1 на вільне володіння та користування спірним автомобілем.

Так, згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Судом встановлено, що позивачка чи її представник не зверталася до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються продавця ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025, який не виконав умови договору та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому його не було залучено відповідачем, оскільки лише за наявності належного відповідача у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені. Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові № 315/236/21 28 грудня 2022 року.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є продавець, який продав спірний автомобіль позивачці, а саме ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу транспортного засобу №3245/2025/5290392 від 21.04.2025, а не відповідачка ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи, що продавець ОСОБА_3 не виконав умови договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме не передав автомобіль покупцю позивачці по справі, і спірний автомобіль фактично не перебував у власності позивачки, то суд приходить до висновку, що позов пред`явлено до відповідача, який не повинен відповідати по пред`явленому позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 14.08.2025 (а.с.65), розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу ОСОБА_2 згідно договору про правову допомогу від 14.08.2025, квитанції до прибуткового касового ордеру №34 від 14.08.2025, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідачки становить 12000,00 грн.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову суд, у відповідності до ст.141 ЦПК України, вирішив стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені нею документально підтверджені витрати за послуги з надання професійної правової допомоги в сумі 12000 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що завдана протиправними діями відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12000 (дванадцять тисяч) грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Повне судове рішення складено 06.02.2026.

СуддяО. С. Цвіркун