справа № 361/1313/26
провадження № 2-з/361/9/26
УХВАЛА

про забезпечення позову

09 лютого 2026 р. м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Провадження у вказаній справі не відкрито.

Разом із позовною заявою 06 лютого 2026 року ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити органам реєстрації та центрам надання адміністративних послуг за заявою ОСОБА_2 здійснювати зняття із зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, позивач разом з доньками в ній проживають, разом з тим, відповідач посилаючись на те, що квартира належить йому на праві власності має намір її відчужити, а також зняти з зареєстрованого місця проживання позивача та їх спільних дітей. Заявник вказує, що вжиття заходів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у разі задоволення позову та в подальшому усуне перешкоди у його виконанні, також уникне можливо звернення до суду з позовом про визнання зняття з реєстрації місця проживання незаконним та оскарження договору відчуження спірної квартири.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що дана заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №183/5864/17-ц.

На підставі матеріалів, долучених до позовної заяви, судом встановлено, що з 12.06.2009 року позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.08.2025 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Зі змісту договору купівлі-продажу від 29.01.2020 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстрований за відповідачем.

Як убачається з позовної заяви, позивачка звернулася до суду з вимогами про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку на даний час зареєстроване за відповідачем.

Водночас у заяві про забезпечення позову позивачка просить накласти арешт на квартиру в цілому, не обмежуючи такий захід розміром тієї частки, право на яку вона заявляє у позові.

Оцінюючи вказану вимогу, суд виходить з того, що на стадії розгляду заяви про забезпечення позову спір щодо права власності між сторонами не вирішено, а обсяг прав позивачки на спірне нерухоме майно ще не встановлений судом. Разом із тим суд враховує, що предметом спору є виключно вимога про визнання права власності на 1/2 частку квартири, а не на все нерухоме майно в цілому.

За таких обставин суд дійшов висновку, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише в межах заявлених позовних вимог, а саме щодо 1/2 частки квартири, на яку позивачка претендує у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Саме в такому обсязі накладення арешту є співмірним заявленим вимогам та безпосередньо пов`язаним з предметом спору.

Невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, зокрема у випадку відчуження відповідачем спірного майна або його частки до вирішення справи по суті.

Водночас вимоги заяви про забезпечення позову в частині заборони органам реєстрації та центрам надання адміністративних послуг здійснювати зняття з реєстрації місця проживання позивача та інших осіб у спірній квартирі не пов`язані з предметом даного спору, який стосується поділу спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на частку у квартирі.

Зазначені вимоги фактично стосуються права користування житловим приміщенням, а не права власності, та можуть бути предметом самостійного судового розгляду, у тому числі у справах про визнання особи такою, що втратила або не втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим не можуть бути вирішені в порядку забезпечення позову у даній справі.

Крім того, суд враховує, що застосування таких обмежень не є необхідним для забезпечення можливого виконання рішення суду за заявленими позовними вимогами та не відповідає принципу співмірності заходів забезпечення позову, визначеному ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Відтак, заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відповідно до статті154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 260, 261, 354 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Копію ухвали направити заявнику, особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ведмідь Н.В.