Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/717/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі: Півень С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (АТ «А-БАНК»), в особі представника Шкапенка О.В., який діє на підставі довіреності №22908652-К-Н-О від 23.01.2024 року та довіреності у порядку передоручення від 22.10.2025 року звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №АВН0СТ00547544 від 20.05.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 20.05.2024 року ОСОБА_1 уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір №ABH0CT00547544, щодо надання кредиту в розмірі 59 400 грн. строком на 60 місяців (тобто до 19.05.2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн.

Разом з тим, відповідачка порушила умови укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки допустила прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, розмір якої станом на 23.12.2025 року складає 127 001,38 грн., з яких: 58 499,12 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 57 384,79 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 11 117,47 грн. загальний залишок заборгованості за пенею.

Відповідачка заперечила проти позову та у письмовому відзиві просила задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з неї на користь позивача 58 499,12 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). В обґрунтування своєї позиції відповідачка посилається на те, що позивачем не надано доказів про те, які Тарифи і які відсотки були погоджені А-Банком з відповідачкою при підписанні Анкети-Заяви, а також, що саме наданий суду Витяг з Умов і правил розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ним підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку і що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків та, зокрема, у зазначеному в цих документах розмірі і порядку нарахування. Крім того, враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms), неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (10.10.2020р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, то суд повинен взяти до уваги, що кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Зважаючи на вищевикладене, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Тарифи і Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, вважає, що наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Крім того, відповідачка вказує, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тому вважає, що на даний кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, з огляду на те, що воєнний стан неодноразово було продовжено. Просила судові витрати розподілити між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.

26.12.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.01.2025р. від відповідачки на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування заперечень відповідачки проти позову та клопотання про поновлення строку для направлення відповіді на відзив, у зв`язку з тим, що відзив було помилково приєднано до іншої справи, а саме №711/10046/25 (на підтвердження вказаного долучено відповідні докази).

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте у п. 3 прохальної частини позовної заяви викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Окрім того, до позовної заяви додано окреме клопотання, в якому представник позивача просить розглянути справу у відсутність представника позивача та одночасно вказує, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка була належним чином повідомленою в про час і місце судового розгляду справи, проте не з`явилась у судове засідання та не повідомила про причини неявки. В той же час, враховуючи, що відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву, а також відсутність у суду відомостей про поважність причин неявки відповідачки в судове засідання та відсутність з її боку клопотань про відкладення розгляду справи, то неявка відповідачки не перешкоджає розгляду справи по суті.

26.01.2026р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

01.04.2024р. відповідачка ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. При цьому, остання підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком /а.с. 14, 15-16/.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Анкети-Заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил банківських послуг в А-Банк, Умов та Правил надання банківських послуг, з чим і погодилася Позичальник при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил /а.с. 14/.

В даній анкеті-заяві відповідачка засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 03b97f84f3600ee448241e724a27bb9894e657b05004d4d5fbe68e8d3b249ad42b, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій /а.с. 14 зворотний бік/. Окрім того, 20.05.2024р. відповідачкою підписано Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT00547544. Дана заява підписана відповідачкою, шляхом накладення електронного підпису, перевіреного за допомогою відкритого ключа 03b97f84f3600ee448241e724a27bb9894e657b05004d4d5fbe68e8d3b249ad42b /а.с. 9-10/.

За змістом заяви №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. нею визначено наступні умови надання кредиту: сума кредиту 59 400 грн.; строк кредиту 60 місяців з 20.05.2024р. по 19.05.2029р. включно; процентна ставка (фіксована) 85% на рік; денна процентна ставка становить 0,19%; розмір щомісячного платежу (платіж рівними частинами, ануїтет) 4347,75грн.; загальна вартість кредиту, відсотків та комісій 260 182,64 грн.

Окрім того, пунктом 12 Заяви передбачено, що у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.

Аналогічні умови кредитування зазначені у Паспорті споживчого кредиту та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, з якими відповідачка була ознайомлена в день складання заяви №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. та підписала шляхом накладення електронного підпису, перевіреного за допомогою відкритого ключа 03b97f84f3600ee448241e724a27bb9894e657b05004d4d5fbe68e8d3b249ad42b /а.с. 8, 10 зворотній бік 11 зворотній бік/.

На підставі заяви відповідачки №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. про надання послуги «Швидка готівка» позивачем їй було надано кредит в розмірі 59 400 грн. шляхом зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок з платіжною карткою відповідачки № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним меморіальним ордером /а.с. 20/.

Згідно виписки про рух коштів по кредиту №ABH0CT00547544 за період з 20.05.2024р. по 23.12.2025р. відповідачкою було здійснено кілька платежів на погашення кредитної заборгованості на загальну суму в розмірі 18 031,79 грн., внаслідок чого станом на 23.12.2025р. за відповідачкою обчислюється заборгованість в сумі 127 001,38 грн. /а.с. 18 -зворотній бік - 19, 20 - зворотній бік - 21/.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки в сумі 127 001,38 грн. складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 58 499,12 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 57 384,79 грн., які нараховані за період з 20.05.2024р. по 23.12.2025р.; заборгованості за пенею в розмірі 11 117,47 грн., яка нарахована за період з 21.10.2024р. по 23.12.2025р. /а.с. 18 - зворотній бік - 19/.

Оскільки відповідачка в добровільному порядку не погоджується повернути заборгованість, обчислену позивачем, то останній звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За частиною першою статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (а. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (а. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734).

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону №1734 передбачена у частині третій статті 9 цього Закону.

Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734).

Відповідно до ст. 13 Закону №1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

За матеріалами справи судом встановлено, що на підставі заяви відповідачки №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. їй було надано кредитні кошти позивачем в розмірі 59 400 грн. шляхом зарахування відповідної суми коштів на її поточний рахунок з платіжною карткою № НОМЕР_2 , що підтверджується відповідним меморіальним ордером. Отже факт видачі позивачем відповідачці кредиту в розмірі 59 400 грн. підтверджується належним чином.

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин на предмет погодження сторонами умов кредитування суд виходить з наступного.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Удосконалений електронний підпис це криптографічно захищений підпис, що базується на сертифікаті відкритого ключа, який дозволяє ідентифікувати підписувача та гарантує цілісність документа.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2020р. у справі № 674/461/16-ц.

Згідно з п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Поняття електронного доказу є значно ширшим за поняття електронного документу.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (статті 5, 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

В цьому контексті слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що видачі кредитних коштів передувала електронна заявка від імені відповідачки на отримання кредиту за послугою «Швидка готівка». Підписання такої заявки від імені відповідачки здійснено шляхом накладення електронного підпису відповідачки, перевіреного за допомогою відкритого ключа 03b97f84f3600ee448241e724a27bb9894e657b05004d4d5fbe68e8d3b249ad42b /а.с. 9-10/.

Отже, належність відповідачці електронного підпису було перевірено і не заперечується нею.

До того ж, судом встановлено, що на виконання кредитних зобов`язань відповідачкою було сплачено на користь позивача суму коштів в загальному розмірі 18 031,79 грн., з якої перші чотири платежі, сплачені у відповідності до умов графіку платежів, який передбачений у таблиці обчислення загальної вартості кредиту, з якими відповідачка була ознайомлена в день складання заяви №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р.

У свою чергу відповідачка всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що її заявка на отримання кредиту від в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» за послугою «Швидка готівка» не містила умов кредитування або містила інші умови кредитування ніж ті, які зазначені у заявці №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. та наданих відповідачці при складанні такої заяви паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Не надано відповідачкою і будь-яких доказів на спростування доводів сторони позивача про використання відповідачкою електронного підпису для підписання відповідної Заяви та Паспорту споживчого кредиту.

Таким чином, сукупний аналіз обставин спірних правовідносин та оцінка доказів, наданих суду та наявних в матеріалах справи, дозволяє дійти висновку, що кредитний договір №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. підписаний саме відповідачкою за допомогою особистого електронного підпису відповідачки, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 20.05.2024р. правочину на умовах, передбачених змістом кредитного договору №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р.

Таким чином, в даному випадку, враховуючи вищевикладені мотиви, суд доходить висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що відповідачкою було погоджено умови кредитування за кредитним договором №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. шляхом підписання такого договору, зокрема заяви про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. та Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка». Даним договором сторонами визначена сума кредиту, строк користування кредитом, розмір відсотків, який підлягає сплаті за користування кредитом, розмір пені за прострочення виконання зобов`язань та порядок і строки повернення кредиту. Тому, доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву про непогодження із нею умов кредитування, а саме Тарифів та відсотків є безпідставними.

Також безпідставними є доводи відповідачки про те, що позивач, враховуючи те, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися, міг надати до суду витяг з Умов та Правил у будь-якій редакції, яка є найбільш сприятлива для задоволення позову. Такі доводи відповідачки спростовуються матеріалами справи, які містять Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. та Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», які підписані відповідачкою 20.05.2024р. (в день укладення договору) з накладенням електронного підпису перевіреного за допомогою відкритого ключа 03b97f84f3600ee448241e724a27bb9894e657b05004d4d5fbe68e8d3b249ad42b.

Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачка має заборгованість за договором №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. в загальній сумі 127 001,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тіло) 58 499,12 грн.; 57 384,79 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, які нараховані за період з 20.05.2024р. по 23.12.2025р.; 11 117,47 грн. - пеня, яка нарахована за період з 21.10.2024р. по 23.12.2025р. / а.с. 18-зворотній бік-19/.

Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам кредитного договору №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р., оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 4-12 відповідної заявки.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у кредитному договорі №ABH0CT00547544 від 20.05.2024р. і вона користувалась кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та пені за прострочення виконання зобов`язань, внаслідок чого за нею станом на 23.12.2025р. обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 127 001,38 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 58499,12 грн., відсотки за користування кредитними коштами 57 384,79 грн., пеня - 11117,47грн.

Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула в порядку та у строки, передбачені договором, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості, яка складається із тіла кредиту в розмірі 58 499,12 грн. та відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 57 384,79 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на загальну суму 115 883,91 грн.

При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені (неустойки) - в розмірі 11 117,47 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, який діє і на даний час.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто в період існування особливих правових наслідків протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23, який відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.

Що ж до посилань представника позивача в позовній заяві на те, що Законом № 3498-IX від 22.11.2023р. року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит та на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024р., кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, то слід зазначити наступне.

Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з прийняттям Закону №3498-IX від 22.11.2023р., змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору.

Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі №334/3161/17 (п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року) та зазначила наступне:

«У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.

Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.

Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України».

Таким чином, до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 20.05.2024р., застосуванню підлягає пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якої відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язань.

Оскільки неустойка за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 11 117,47 грн. нарахована відповідачці в період дії в Україні воєнного стану, тобто в період коли відповідачка є звільненою від сплати такої неустойки, підстав для її стягнення із відповідачки на користь позивача немає.

За таких підстав позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 115 883,91 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422,40 грн. /а.с. 1/.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення часткового, то на підставі ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 210,44 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422,40 грн. /сума плаченого судового збору/ х 91,25% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 2 210,44 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (; юридична адреса: вул. Батумська, буд.11, м. Дніпро, 49074; рах. № НОМЕР_4 , МФО №307770) заборгованість за кредитним договором №ABH0CT00547544 від 20.05.2024 року в розмірі 115 883,91 грн. та судовий збір в розмірі 2 210,44 грн., тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 118 094,35 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 04 лютого 2026 року.

Головуючий: В.М. Скляренко