Справа № 462/888/26
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

06 лютого 2026 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Мруць І.С, вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт.Ялта Маріупольського району Донецької області.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі встановлено, що заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

При зверненні до суду із даною заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 у смт.Ялта Маріупольського району Донецької області, заявник ОСОБА_1 посилається на п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

В заяві про встановлення факту смерті особи, ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 в смт.Ялта Маріупольського району Донецької області від хронічної недостатності кровообігу, ішемічної хвороби серця та атеросклеротичного кардіосклерозу, що підтверджується довідкою про смерть №С-00752 від 18.11.2025 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18.11.2025 року.

Однак, слід зазначити, що відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь - який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відтак, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.11.2025 року та довідка про смерть №С-00752 від 18.11.2025 року, видані Мангушським відділом РАЦС Донецької Народної Республіки, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року №2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров?я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі-лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров?я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі-фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ)рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Отже, підставою для проведення державної реєстрації смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров?я документи, що підтверджують факт смерті, а саме, медичного документу закладу охорони здоров?я, який би підтверджував факт смерті особи, відносно якої необхідно встановити цей факт у судовому порядку.

Разом з тим, в порушення вимог ч.5 ст.177 ЦПК України, заявником, до матеріалів заяви не долучено документа закладу охорони здоров?я, тобто лікарського свідоцтва про смерть або фельдшерської довідки про смерть, що підтверджує факт смерті ОСОБА_2 .

Окрім цього, долучені до матеріалів справи копії довідки про смерть №С-00752 від 18.11.2025 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.11.2025 року - складені іноземною мовою.

Положеннями ч.1 ст.9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах проводиться державною мовою.

Відповідно до ч.1 ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з ч.3 ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження №11-56заі20, справа №826/7329/17, провадження № 11-28заі21).

У випадку, коли документ складений іноземною мовою, до суду подається переклад документа на державну мову України.

Засвідчення вірності перекладу документів з однієї мови на іншу здійснюється нотаріально, у порядку, передбаченому ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Разом з тим, заявником не долучено переклад довідки про смерть №С-00752 від 18.11.2025 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.11.2025 року на державну мову України.

Також, відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Крім того, відповідно до ч.2, 5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У заяві заявниця зазначає, що паспорт , ІПН, довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть ОСОБА_2 на теперішній час знаходяться на тимчасово окупованій території.

Однак, на долучених заявницею копіях паспорт, ІПН, довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть ОСОБА_2 зазначено згідно з оригіналом ОСОБА_1 02.02.2026 року.

Зважаючи, на те, що в матеріалах доданих до заяви наявні копії документів завірені заявницею згідно з оригіналу, суддя дійшов висновку про необхідність надання заявником суду оригіналів документів доданих до заяви для їх дослідження під час розгляду заяви по суті.

Окрім цього, у заяві заявниця посилається на те, що вищезазначені документи були надіслані в месенджері Телеграм-каналу мама, ОСОБА_3 та посилається, що скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з месенджерів також можуть визнаватися судом як належні та допустимі докази з урахуванням всіх обставин справи, однак таких до матеріалів справи не додає.

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надає строк для усунення недоліків.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати заявнику строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали, для усунення вказаних недоліків заяви.

Керуючись ст.175, 177, 185, 259-261, 294 ЦПК України,

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи залишити без руху.

Надати заявнику строк протягом п`яти днів з вручення ухвали про залишення заяви без руху, для усунення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заява буде вважатись неподаною та повертається заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя: /підпис/ І.С. Мруць