ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1886/26 Справа № 182/6781/25 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Амельчишина О.В. на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні сина,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті раді, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2025 року справу передано за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду і вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зазначає, що 21.10.2025 року представником позивача за зареєстрованим місцем проживання відповідачки ( АДРЕСА_1 ) до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області був поданий позов про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції вказав, що відповідачка начебто зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Однак, за вказаною адресою знаходиться третя особа Виконком Саксаганської районної у місті ради, а в позовній заяві зазначені як місце фактичного проживання так і місце реєстрації проживання відповідачки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.2 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд до іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала суду про передачу справи на розгляд до іншого суду, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи справу на розгляд до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу, суд першої інстанції керуючись ч.1 ст. 27 ЦПК України, виходив із того, що місцем реєстрації відповідача є АДРЕСА_3 , що за територіальною підсудністю не відноситься до території, яку обслуговує Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Проте такий висновок є передчасним.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, у частинах 6 та 7 статті 187 ЦПК України унормовано, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина 8 статті 187 ЦПК України).

Зі змісту частини 9 статті 187 ЦПК України вбачається, що суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, у випадку, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду.

Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував та не витребував інформацію щодо зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача.

В оскаржуваній ухвалі хоча і зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , однак матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що суд першої інстанції з метою визначення підсудності даної справи після надходження до суду позовної заяви ОСОБА_1 вживав заходів з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 шляхом направлення відповідних запитів до Єдиного державного демографічного реєстру або до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

Тож, не отримавши з Єдиного державного демографічного реєстру або від органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що справа не підсудна Нікопольському міськрайонному суду Дніпропетровської області та підлягає передачі до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив встановити певний порядок участі його у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 .

Положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Отже, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

У позовній заяві вказано дві адреси відповідача, а саме адресу реєстрації та адресу фактичного проживання.

Судом першої інстанції зазначено місце реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_3 ,однак зазначена адреса була вказана позивачем як адреса третьої особи.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2025 року про передачу справи за підсудністю до іншого суду постановлена передчасно та з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Амельчишина О. В. задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2025 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: