Справа №: 398/4554/25
провадження №: 2/398/366/26
"06" лютого 2026 р. м.Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді Подоляк Я.М.,
за участю секретаря судового засідання Коваленко О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Олександрійської міської ради Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,
Олександрійська міська рада Кіровоградської області звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 187 726,00 грн та витрати по сплаті судового збору.
Законодавством України визначено, що використання земель в України є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
З огляду на викладене, відповідач не вчинив дій, спрямованих на оформлення права власності або постійного землекористування вказаною земельною ділянкою, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата.
Відповідно до заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.03.2023 року у справі №398/2989/22, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради було стягнуто безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 119 440,12грн. (розрахунковий період з 01.05.2020 до 31.08.2022).
Відповідач, з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення і по даний час, являючись фактичним користувачем земельної ділянки за тією ж адресою, після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 04.02.2010 року, користується вказаною земельною ділянкою без передбаченого чинним законодавством договору оренди земельної ділянки та відмовляючись у досудовому порядку укласти відповідний договір оренди земельної ділянки, не сплачує передбачену чинним законодавством плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого порушує права власника в особі Олександрійської міської ради щодо отримання орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.
Враховуючи викладене, розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, наступний; з 01.09.2022 до 31.12.2022: 1797298,07 грн х 3% х 4/12 = 17 973 грн, де 1 797 298,07 грн - нормативно грошова оцінка земельної ділянки, 3% - орендна ставка, 4/12 - 4 (чотири) календарних місяці за які нараховувалася орендна плата; з 01.01.2023 до 31.12.2023: 2 066 892,78 грн х 3% = 62 007 грн, де 2 066 892,78 грн - нормативно грошова оцінка земельної ділянки, 3% - орендна ставка; з 01.01.2024 до 31.12.2024: 2 172 304,31 грн х 3% = 65 169 грн, де 2 172 304,31 грн нормативно грошова оцінка земельної ділянки, 3% - орендна ставка; з 01.01.2025 до 31.07.2025: 2 432 980,83 грн х 3% х 7/12 =42 577 грн, де 2 432 980,83 грн - нормативно грошова оцінка земельної ділянки, 3% - орендна ставка.
За таких обставин, Олександрійська міська рада зазначає про наявність достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 187 726,00грн.
Ухвалою суду від 04.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, просить позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання, призначені на 08.12.2025 та 29.01.2026, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку. Однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судові засідання також було здійснено шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв не подав, відзив на позов від нього на адресу суду не надходив.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті178 ЦПК України.
За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (ст. 80 ЗК України).
Загальне правило щодо підстав та порядку набуття права на землю із земель комунальної власності визначено статтею 116 ЗК України, згідно з частинами 1, 2 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до копії архівної довідки №972 від 28.07.2021 року, право власності на п`ятиповерхову цегляну будівлю для реконструкції під житловий будинок по АДРЕСА_1 , за архівними даними КП «ОМБТІ» належало ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу будівлі від 29.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., р.№1917.
З розділу Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що нежиле приміщення, незавершене будівництво п`ятиповерхової цегляної будівлі для реконструкції під житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 4 664,6 кв.м, підвал під будівлею загальною площею 934,7 кв.м., належить ОСОБА_1 , та обтяжене договором іпотеки 32-I/02 від 06.10.2009.
Згідно з копією рішення Олександрійської міської ради від 07.07.2021 року № 221 «Про місцеві податки і збори», яке введено в дію з 01.01.2022, в таблиці 5 «Ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної форми власності на території Олександрійської територіальне громади» визначено, що ставка податку (орендної плати) за земельні ділянки з цільовим призначенням 02.03 «Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до копії рішення Олександрійської міської ради від 12.05.2023 року № 609 «Про місцеві податки і збори», яке введено в дію з 01.01.2024, в таблиці 1.1 «Ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної форми власності на території Олександрійської територіальної громади» визначено, що ставка податку (орендної плати) за земельні ділянки з цільовим призначенням 02.03 «Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до копії рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.03.2023 року, з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради було стягнуто безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 119 440,12 грн за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,5295 га, за період з 01.05.2020 до 31.08.2022.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно з ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем та визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (п. 288.4, п. 288.5).
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Згідно з ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Оскільки відповідач, будучи власником об`єкта нерухомого майна, є фактичним користувачем земельною ділянкою, на якій цей об`єкт нерухомості розміщений, та у період з 01.09.2022 року до 31.07.2025 року не звертався за оформленням права оренди на земельну ділянку і не набув належних прав користування щодо земельної ділянки, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.
Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.
Відповідно до висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
За приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 використовував земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , без достатніх правових підстав, у період з 01.09.2022 року до 31.07.2025 року не сплачував за користування земельною ділянкою орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, у результаті чого безоплатно користувався цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набув дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у Олександрійської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Олександрійської міської ради Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради Кіровоградської області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 01.09.2022 року до 31.07.2025 року у розмірі 187 726 (сто вісімдесят сім тисяч сімсот двадцять шість) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради Кіровоградської області судовий збір в розмірі 3 028 ( три тисячі двадцять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Я.М.Подоляк