справа № 399/34/26
провадження № 2-з/399/17/2026
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2026 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко Вікторія Володимирівна розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє її представник, адвокат Малофєєв А.І. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє її представник, адвокат Малофєєв А.І., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач звернулася до суду, через систему «Електронний суд» із вказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито позовне провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

23.02.2026 позивач, від імені якої діє її представник, адвокат Малофєєв А.І., звернувся до суду, через систему «Електронний суд» із вказаною заявою в якій просив:

- накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта: 246, що належить ОСОБА_2

- накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та знаходяться на рахунках у банківських та інших фінансових установах на території України, у межах суми позовних вимог - 650117,10 грн, за виключенням сум, що підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки, збори та виплата заробітної плати.

- заборонити органам державної реєстрації речових прав та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження вказаного об`єкта нерухомості.

В обґрунтування заяви зазначено, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, ціна позову 650117,10 грн. Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито провадження у справі. Згідно з даними системи «Електронний суд» копію ухвали відповідач отримав 30.01.2026. Строк для подання відзиву сплив 16.02.2026, однак відповідач не подав жодних заперечень по суті позову. Лише у день підготовчого засідання - 17.02.2026 - представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами. Така процесуальна поведінка у поєднанні з: тривалим невиконанням письмового грошового зобов`язання, ігноруванням досудових вимог, невиконанням умов договору про реструктуризацію від 08.04.2025, свідчить про відсутність добровільного наміру виконати зобов`язання та створює ризик утруднення виконання майбутнього рішення суду. Забезпечення позову у даному випадку є процесуальним інструментом гарантування реального виконання судового рішення.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за РНОКПП відповідача зареєстровано 12 об`єктів нерухомості. Зокрема, відповідачу на праві власності належить: житловий будинок реєстраційний номер: 246 адреса: АДРЕСА_1 частка: 100 %. З метою дотримання принципу співмірності позивач просить накласти арешт лише на один об`єкт нерухомості. Враховуючи значний розмір позовних вимог, а також відсутність інформації про реальну ринкову вартість вказаного будинку, додатково необхідним є накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позову. Такі заходи: є співмірними; не позбавляють відповідача права користування майном; забезпечують реальне виконання можливого рішення суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї документи та матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.5 ст. 151 ЦПК України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18).

Враховуючи предмет та підстави позову та надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з огляду на що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, житловий будинок та заборони органам державної реєстрації речових прав та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження вказаного об`єкта нерухомості - підлягає задоволенню. При цьому судом зазначається, що вказаний вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам та є співмірним з ними.

Щодо іншої частини вимог заяви забезпечення позову суд зазначає наступне.

У заяві про забезпечення позову представник позивача, серед іншого, просив накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться на рахунках у банківських та інших фінансових установах на території України, у межах суми заявлених позовних вимог.

Як зазначено вище, згідно з п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Разом із тим, відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Крім того, зі змісту статей 12, 13, 81 ЦПК України вбачається, що саме на заявника покладається обов`язок доведення обставин, якими він обґрунтовує необхідність застосування відповідного заходу забезпечення позову.

У поданій заяві представник позивача просить накласти арешт на грошові кошти відповідача, що знаходяться на рахунках у банківських та інших фінансових установах України, однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача відкритих рахунків у конкретних банківських чи фінансових установах суду не надано. Так само відсутні докази наявності грошових коштів на таких рахунках.

Матеріали цивільної справи та додатки до заяви про забезпечення позову не містять відомостей, які б підтверджували існування у відповідача конкретних рахунків або грошових коштів на них та дозволяли індивідуалізувати майно, на яке проситься накласти арешт. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, на які саме кошти може бути поширено арешт, визначити їх обсяг та перевірити співмірність обраного заходу забезпечення позову із сумою заявлених позовних вимог.

Таким чином, заявлене клопотання фактично зводиться до накладення арешту на невизначені грошові кошти у невизначених фінансових установах, що ґрунтується на припущеннях та не підтверджене належними доказами. Такий підхід не відповідає вимогам щодо обґрунтованості заходів забезпечення позову та принципам змагальності й диспозитивності цивільного процесу.

З огляду на що заява у вказаній частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Суд враховує, що задоволений судом захід забезпечення позову має тимчасовий характер, не позбавить власника майна можливості вільно володіти та користуватися останнім, не потягне за собою додаткових витрат майнового характеру, а тому не вбачає наявності підстав, визначених ст.154 ЦПК України, для зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149 - 150, 152-153, 157 ЦПК України, суддя -

постановив:

Заяву про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 246, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонити органам державної реєстрації речових прав та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження об`єкта нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 246, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В решті вимог відмовити.

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Дані про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконання ухвали доручити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Копію ухвали направити державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, для виконання.

Копію ухвали направити до Онуфріївської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, для виконання.

Копію ухвали направити до Онуфріївського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, для виконання.

Копію ухвали направити - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 , для відома та виконання.

Копію ухвали направити - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , для відома.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області В.В. Шульженко