05.02.2026 Провадження по справі № 2/940/27/26
Справа № 364/249/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Косович Т.П.

при секретарі Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 19.01.2010 року 12:13:02 за № 9429779 на підставі виконавчого листа № 2-6791, виданого 22.06.2010 року Оболонським районним судом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за померлою ОСОБА_2 рахується обтяження - арешт нерухомого майна, який зареєстровано 19.01.2010 року за № 9429779 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ. Даний арешт було накладено в рамках ВП № 20537506 як стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становило 626580,44 грн.

Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив назву на публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», пізніше на акціонерне товаристве «Укрсиббанк».

Відповідно договору факторингу № 1 та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеними 12.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» право вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року та договором іпотеки передало ТОВ «Кей-Колект».

Надалі борг 26.07.2019 року за договором № 26-07/19 про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року від ТОЕ «Кей-Колект» було передано ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП».

Надалі борг 26 липня 2019 року за договором №26-07/19-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року від ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП» було передано ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що 26.07.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до кредитного договору №0 від 18.04.2007 року, відповідно до якого за рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, поза межами виконавчого провадження кредитор ОСОБА_3 прощає (анулює) борг ОСОБА_2 в розмірі 2 566 470,96 грн., з яких 1 754 298,00 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту; 812172,96 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 12.09.2023 року щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня.

За таких обставин арешт нерухомого майна, зареєстрований 19.01.2010 року 12:13:02 за № 9429779 на підставі виконавчого листа № 2-6791, виданого 22.06.2010 року Оболонським районним судом, підлягає скасуванню.

Представником відповідача АТ «Укрсиббанк» адвокатом Доценко В.В. до суду надано відзив на позовну заяву, в якому остання позовних вимог не визнає повністю, посилаючись на те, що АТ «Укрсиббанк» не є належним відповідачем у справі, так як право вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року ПАТ «Укрсиббанк» 12.12.2011 року передало ТОВ «Кей-Колект». Крім того, позивачка вказує, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 було накладено на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ в той час, коли виконавче провадження № 20537506 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, старшим державним виконавцем Коваль Н.Г. відкрито лише 23.07.2010 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник Гапич Ю.Л. не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивачки подав до суду заяву, зокрема 27.10.2025 року, про проведення судових засідань у справі у їх відсутності за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача АТ «Укрсиббанк» адвокат Доценко В.В. в судове засідання не прибула, надіслала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, поданий відзив на позовну заяву підтримує.

Представник третьої особи Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в підготовче засідання не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач у цивільному процесі це сторона, проти якої подано позов, тобто особа, яка, на думку позивача, порушила його права, свободи чи законні інтереси. Це особа, яка повинна відповідати за позовом і чиї права можуть бути оскаржені в суді.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

До такого висновку прийшов Верховний Суд і у постанові від 22.01.2025 року у справі № 760/18179/23.

В судовому засіданні встановлено, що за померлою ОСОБА_2 рахується обтяження - арешт нерухомого майна, який зареєстровано 19.01.2010 року за № 9429779 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 346223021 від 12.09.2023 року.

Як вказує позивачка, що підтверджує даними ВП-спецпідрозділ від 03.10.2023 року, даний арешт було накладено відділом Державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 20537506 від 23.07.2010 року для стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.

Згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 99281 від 22.09.2023 року, на примусовому виконанні Володарського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 20537506 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6791 від 22.06.2010 року, виданого Оболонським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.

12.01.2011 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» даний виконавчий лист повернуто стягувачу, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з цим позивачка зазначає, що відповідно договору факторингу № 1 та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеними 12.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» право вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року та договором іпотеки передало ТОВ «Кей-Колект».

Надалі борг 26.07.2019 року за договором № 26-07/19 про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року від ТОВ «Кей-Колект» було передано ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП».

Надалі борг 26 липня 2019 року за договором №26-07/19-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року від ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП» було передано ОСОБА_3 .

Дані факти частково підтверджується копією договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, копією договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, укладеними між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», копією договору про внесення змін до кредитного договору №0 від 18.04.2007 року від 26.07.2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також копією повідомлення АТ «Укрсиббанк» № 27-1-01/28100 від 13.11.2023 року, згідно якого АТ «Укрсиббанк» право вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року відступило ТОВ «Кей-Колект», банк вже не є кредитором за вказаним кредитним договором, оскільки повністю вибув із зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

У своїй постанові від 08.02.2022 року у справі № 761/13017/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що одним із прав сторони у матеріальних відносинах є право на судовий захист порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав чи інтересів. Таке право вона може реалізувати, зокрема, у цивільних процесуальних відносинах. Якщо первісний кредитор відчужив права вимоги за договорами новому кредитору, то він передав останньому і право на судовий захист відповідних прав вимоги, у тому числі тоді, якщо щодо цих прав є оспорюваний первісним кредитором правочин. Після відступлення цивільного права первісний кредитор не зберігає за собою право його судового захисту.

До того ж, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17, від 29 червня 2-23 року у справі № 208/9810/21).

У даній справі ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги до акціонерного товариства «Укрсиббанк», який з 2011 року не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно, тобто неналежним відповідачем у справі. При цьому жоден можливий стягувач (ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП», ОСОБА_3 ), в інтересах якого був накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , як відповідач не залучений і клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивачка не заявляла.

Разом з цим слід зазначити, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , який просить скасувати позивачка, було накладено на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ в той час, коли виконавче провадження № 20537506 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, старшим державним виконавцем Коваль Н.Г. відкрито лише 23.07.2010 року, тобто питання, у якому саме виконавчому провадженні було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , є спірним, так як згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 99281 від 22.09.2023 року, на примусовому виконанні Володарського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало ще одне виконавче провадження № 18888680 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2580-1/09 від 05.10.2008 року, виданого Солом`янським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь КС «Народний кредит» заборгованості за кредитним договором № 19-70714-н від 18.07.2007 року в сумі 67875,34 грн. та судових витрат в сумі 712,37 грн.

Суд звертає увагу на те, що вирішити питання про скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 06 лютого 2026 року.

Суддя: Т.П.Косович