Справа № 702/431/25
Провадження № 8/702/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.

представника заявника/позивача ОСОБА_1 ,

заявник/позивач ОСОБА_2 , представник відповідача Управління освіти, молоді та спорту Монастирищенської міської ради - не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за виключними обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, інфляційних втрат від затримки виконання зобов`язання по виплаті середнього заробітку, 3% боргових, профспілкових внесків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 за виключними обставинами. Заява мотивована тим, що рішенням суду позовні вимоги відхилено через пропуск строків звернення до суду, встановлених ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а також у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, яке в цій частині залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11.11.2025.

11.12.2025 Велика палата Конституційного Суду України (КСУ) рішенням № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) визнала неконституційною норму частини першої статті 233 КЗпП України, яка встановлювала тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення зарплати та інших виплат, оскільки це обмежує конституційні права працівників.

КСУ постановив, що ч. 1 ст. 233 КЗпП України втрачає чинність із дня ухвалення судом цього рішення, тобто з 12.12.2025.

У зв`язку з вищезазначеним строки звернення для стягнення зарплати тепер є необмеженими.

Враховуючи наявність рішення Конституційного Суду України, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) ч. 1 ст. 233 КЗпП, якою керувався суд під час ухвалення рішення у цій справі, та положення якої були покладені в основу оскаржуваного рішення у справі, у позивачки є гарантоване законом право звернутися до Монастирищенського районного суду Черкаської області із заявою про перегляд рішення за виключними обставинами.

Просить рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог переглянути, скасувати та стягнути з Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки у виконанні рішення у справі № 702/805/21 у сумі 103 262,78 грн та моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн; стягнути з Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради судові витрати.

В судовому засіданні представник заявника/позивача Шестакова Ю.В. заяву підтримала повністю, просила її задовольнити з підстав, зазначених в заяві.

В судове засідання заявник/позивач ОСОБА_2 не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

В судове засідання представник відповідача Управління освіти, молоді та спорту Монастирищенської міської ради не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення представника заявника, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення та виходить з такого.

Судом встановлено, що рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 позов ОСОБА_2 до Управління освіти, молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області залишено без задоволення (а.с. 192 202 том 1).

Відповідно до змісту рішення суду підставою для відмови в задоволені позову, є те, що позивачем пропущено строки звернення до суду, встановлені ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 11.11.2025 рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2025 скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради задоволено частково. Стягнуто з Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради на користь ОСОБА_2 12 045,11 грн інфляційних втрат та 5 307,82 грн 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 15 -26 том 2).

Згідно змісту постанови Черкаського апеляційного суду від 11.11.2025, апеляційний суд погодився з підставами відмови у задоволенні позову суду першої інстанції щодо пропуску строків звернення до суду, встановлені ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Так, рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат№ 1-7/2024 (337/24) від 11.12.2025, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

У резолютивній частині рішення зазначено, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами, зокрема, є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є рівні у своїй правах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Положення будь-якого закону однаковою мірою стосується всіх осіб, що були та/або є учасниками відповідних правовідносин в один і той самий період часу, якщо законом не передбачено інше, що повною мірою відповідає конституційному принципу рівності. Законом, як правило, не передбачаються жодні винятки для осіб, які звертаються до суду загальної юрисдикції або КСУ з відповідними позовами або конституційними скаргами.

Зазначений підхід відповідає основним складовим верховенства права, зокрема, таким як рівність, справедливість, правова визначеність та обов`язковість виконання судового рішення.

Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14.12.2000 (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №4819/49/19 від 18.11.2020.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак, продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ. Тобто, рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Крім того, за подібних обставин, встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі №818/1793/18.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-7/2024(337/24) відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що ч. 1 ст. 233 КЗпП України втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Суд зазначає, що на час прийняття Монастирищенським районним судом Черкаської області рішення у даній справі ч. 1 ст. 233 КЗпП України була чинною та не була визнана неконституційною. На момент прийняття вказаного рішення суд застосував чинні норми та підстав їх не застосовувати у суду не було. Крім цього, на час ухвалення рішення Конституційним судом України, а саме 11.12.2025, рішення Христинівського районного суду Черкаської області було виконано 20.06.2024, дані правовідносини, які виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, припинилися. Це означає, що дія цього рішення не може поширюватися на вказані правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Оскільки рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами прийнятого у даній справі рішення суду.

Керуючись ст. 423 426, 429 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення за виключними обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти молоді та спорту Монастирищенської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, інфляційних втрат від затримки виконання зобов`язання по виплаті середнього заробітку, 3% боргових, профспілкових внесків та моральної шкоди, відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Юлія ЖЕЖЕР