ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/364/25 Номер провадження 22-ц/814/626/26Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В.., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сєрий Віктор Володимирович, на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року (повний текст рішення складено 30 липня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є співвласником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 квітня 2024 року № 373776610.

Позивач не має змоги потрапити в будинок та користуватися ним, оскільки інший співвласник будинку - ОСОБА_1 постійно перешкоджає в доступі до її власного помешкання.

У зв`язку з вище вказаним, позивач прохала суд: усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення ОСОБА_2 в житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні зазначеним житловим будинком.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач, як власник, має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення у житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити повністю.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи поданої апеляційної скарги

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що позивач у період з листопада 1991 року по квітень 2014 року дійсно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , однак в подальшому у вказаному будинковолодінні не проживала та не приймала участі у придбаванні для будинку меблів та побутових приладів, засобів телекомунікації, не дбала про поточний та капітальний ремонт будинку, не приймала участі в утриманні прибудинкової території будинку у належному стані та сплаті комунальних послуг.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги той факт, що позивач ОСОБА_2 має інше житло за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає у шлюбі з громадянином ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Крім того, суддя суду першої інстанції, задовольнивши клопотання про явку позивача на наступне судове засідання, не надіслав позивачу повістку на судове засідання, яке було призначено на 25 липня 2025 року.

Також відповідач зазначає, що відповідно до частини першої статті 71 Житлового Кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Крім того, зауважено, що виділ частки у праві власності на загальне майно в цілому не здійснювалося, а тому залишається незрозумілим в якій кімнаті та в якому порядку буде користуватися позивач житловим будинком нарівні з особами, що вже давно ним користуються та мають взаємні права та обов`язки.

Вселення ОСОБА_2 у спірний житловий будинок може призвести до скандалів, нанесення тілесних ушкоджень (можливо) одне одному, погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Окремо наголошено, що судді суду першої інстанції було заявлено відвід, який у порушення норм процесуального права, не вирішив питання про передачу вказаної заяви на розгляд іншому судді.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 та його представник адвокат Сєрий В.В., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, вимоги поданої апеляційної скарги підтримали із вказаних у ній обставин.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не оскаржується учасниками справи, що ОСОБА_2 є співвласником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 квітня 2024 року № 373776610.

ОСОБА_2 не має змоги потрапити в зазначений будинок, оскільки інший співвласник будинку - ОСОБА_1 постійно перешкоджає в доступі до її власного помешкання. Зазначене підтверджується поясненнями відповідача та його представника, які визнали факт перешкоджання ОСОБА_2 в користуванні житловим приміщенням, та листом відділення поліції № 2 Лубенського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області від 04 квітня 2025 року № 68359-2025.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначені норми права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/23652/19, від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21, від 29 грудня 2025 року у справі № 522/17789/22.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що власниками домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (спільна часткова власність частки) та ОСОБА_1 (спільна часткова власність частки).

ОСОБА_1 постійно перешкоджає позивачу в доступі до її власного помешкання, що підтверджується поясненнями відповідача та його представника, які визнали факт перешкоджання ОСОБА_2 в користуванні житловим приміщенням, та листом відділення поліції № 2 Лубенського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області від 04 квітня 2025 року № 68359-2025.

Оскільки позивач є співвласником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач, який є іншим співвласником помешкання, чинить їй перешкоди у праві користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, то суд першої інстанції дійшов до правильного, мотивованого та законного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів наголошує, що доводи відповідача щодо тривалого не проживання позивача у спірному домоволодінні, наявність іншого у ОСОБА_2 помешкання для проживання, несплата останньою комунальних послуг та здійснення інших витрат на утримання, відсутність згоди мешканців спірного помешкання щодо вселення позивача у житловий будинок, з огляду на предмет спору, не береться судом до уваги, оскільки у даній справі позивач є співвласником помешкання (1/2 частка права власності), а тому згідно норм матеріального права її право власності є непорушним та вона не може бути протиправно позбавлена цього права чи обмежена у його здійсненні.

Що ж стосується твердження відповідача щодо того, що залишається незрозумілим в якій кімнаті та в якому порядку буде користуватися позивач житловим будинком нарівні з особами, що вже давно ним користуються та мають взаємні права та обов`язки, колегія суддів вкотре наголошує, що позивач є співвласником спірного помешкання, а тому має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Крім того, згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

З огляду на предмет даного позову, колегія суддів наголошує, що він не стосується встановлення порядку користування житловим приміщенням, а тому у випадку виникнення між сороми справи непорозумінь з цього питання та неможливості його вирішення у добровільному порядку, останні не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом, заявивши відповідні позовні вимоги.

Що ж стосується розгляду заяви про відвід судді Смілянського Є.А., що надійшла до суду першої інстанції 23 липня 2025 року, а розгляд справи було призначено на 09:00 год 25 липня 2025 року, то слід відзначити, що згідно частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відтак, з урахуванням дати надходження заяви про відвід судді та дати призначення розгляду справи, суддя місцевого суду з дотриманням норм процесуального права здійснив розгляд вказаної вище заяви і постановив ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року про відмову у її задоволенні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, тому оскільки позивач не оскаржила в апеляційному порядку рішення місцевого суду, то питання її повідомлення не береться судом до уваги, оскільки не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою, поданою відповідачем.

Також суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не може врахувати позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 643/3624/16, оскільки спірні правовідносини не є релевантними до тих, що викладені у вказаному вище судовому рішенні суду касаційної інстанції, де позивачем є член сім`ї власника приміщення, натомість ОСОБА_2 співвласником спірного помешкання.

Щодо судового збору за подання позовної заяви

З резолютивної частини рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року вбачається, що суд першої інстанції також ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

До поданої апеляційної скарги відповідачем долучено копію посвідчення батька ОСОБА_4 , військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, що видано 21 вересня 2023 року.

Відповідно до пункту 8 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, сім`ї воїнів, які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2024 року у справі № 543/307/23).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Оскільки відповідач є батьком військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, що підтверджується наданою до суду копією посвідчення, то ОСОБА_1 є звільненим від сплати судового збору, а тому рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року у частині стягнення судових витрат слід скасувати, ухваливши у відповідній частині нове судове рішення про компенсацію судових витрат позивачу за рахунок держави.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сєрий В.В. слід задовольнити частково, рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року в частині усунення перешкод в користуванні житловим будинком залишити без змін; рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Щодо судових витрат у частині судового збору за подання апеляційної скарги

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга по суті спору підлягає залишенню без задоволення (в частині усунення перешкод в користуванні житловим будинком), то відсутні підстави для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сєрий Віктор Володимирович задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року в частині усунення перешкод в користуванні житловим будинком залишити без змін.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2026 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко