ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 638/7749/24

провадження № 22-ц/818/1615/26, № 22-ц/818/2158/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Яцини В.Б., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря: Муренченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами АТ "Укрсиббанк", в особі представника Ярослави Гладиш на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року у справі за позовом АТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, постановлені під головуванням судді Подус Г.С.,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в межах вартості прийнятого у спадщину майна за кредитним договором.

До суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Дудника В.В. про закриття провадження у справі, в обґрунтування якої вказував, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2019 у справі №623/5113/15-ц позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 20.08.2008 у розмірі 18961,15 дол. США, 13 394,15 грн., а також судовий збір в сумі 6 674,63 грн. Вказане судове рішення сторонами не оскаржувалося та 02.01.2020 набрало законної сили. 03.01.2020 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області видано відповідний виконавчий лист №623/5113/15-ц, який стягувачем (ПАТ «УкрСиббанк») скерований до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В., яким у свою чергу відкрито виконавче провадження №61417463. Проте, боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим 26.03.2020 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. звернувся син померлого - ОСОБА_1 з відповідною заявою. На підставі зазначеної заяви приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. 26.03.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам та органу, що видав виконавчий документ. Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є цілком можливим. При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника. На цьому акцентовано увагу у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі №523/2357/20. Проте, Позивач не скористався своїм процесуальним правом щодо оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 26.03.2020 про закінчення виконавчого провадження та з відповідною заявою про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) у порядку правонаступництва не звернувся. Разом з тим, Позивач у квітні 2024 року звернувся з новою позовною заявою, яка містить позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, яку вже стягнуто існуючим судовим рішенням, а саме рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2019 у справі №623/5113/15-ц. Так, предмет позову (позовні вимоги) у цій справі про стягнення на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованості за кредитним договором №0 від 20.08.2008 у розмірі 18 961,15 дол. США, 13 394,15 грн., а також судового збору в сумі 6 674,63 грн., тотожний предмету позову у справі №623/5113/15-ц. При цьому звертає увагу суду, що ціна позову у цій справі (грошовий вираз майнової вимоги) не підтверджується жодними доказами, а долучена Позивачем до позову довідка розрахунку заборгованості за кредитним договором за 12.04.2024 містить зовсім інші фактичні дані, ніж містить сама позовна заява. Іншими словами ціна позову у цій справі тотожна розміру задоволених позовних вимог у справі №623/5113/15-ц, а довідка розрахунку заборгованості за кредитним договором за 12.04.2024 долучена Позивачем до цієї позовної заяви для галочки. Крім того, звертає увагу суду, що підстави позову у цій справі (як фактичні так і правові) тотожні фактичним і правовим підставам позову, задоволеного рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2019 у справі №623/5113/15-ц. Також звертає увагу суду, що Відповідачі у цій справі є спадкоємцями Відповідача у справі №623/5113/15-ц, і враховуючи їх правовий статус, передбачений ст.1282 ЦК України, є тотожними сторонами. Більш того, судовий збір у цій справі у розмірі 11 556,47 грн. Позивачем розраховано від ціни позову, яка включає в себе, крім іншого, судовий збір в сумі 6674,63 грн. за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2019 у справі №623/5113/15-ц. Таким чином, позивач намагається стягнути судові витрати, які розраховані ним з урахуванням судових витрат в іншій справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року провадження у цивільній справі за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в межах вартості прийнятого у спадщину майна за кредитним договором закрито.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року заяву адвоката Дудника В.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в межах вартості прийнятого у спадщину майна за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто із АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року, АТ «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про тотожність позову АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_4 та позову АТ «Укрсиббанк» до спадкоємців ОСОБА_4 та на цій підставі закрив провадження у справі. Стверджує, що позовні вимоги до боржника за кредитним договором та вимоги до його спадкоємців мають різні матеріально-правові підстави. Вважає, що наявність судового рішення про стягнення боргу з боржника за його життя не має правових наслідків щодо можливості кредитора звернутися з позовом до спадкоємців після його смерті.

Також просить скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні таких вимог. Посилається на неправильне застосування судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги АТ «Укрсиббанк» не підлягають задоволенню.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач у своєму позові, з яким він повторно звернувся до суду по суті вказав тотожні підстави позову, які стосуються обставин стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 20.08.2008 у розмірі 18 961,15 дол. США, 13 394,15 грн., а також судового збору в сумі 6 674,63 грн. Той факт, що у першій справі відповідачем було заявлено позов до ОСОБА_4 , а у другій до його дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не змінює зміст спірних правовідносин, оскільки в силу ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Приймаючи до уваги наявність судового рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суд Харківської області від 29.11.2019 року у справі № 623/5113/15-ц (провадження № № 2/623/2/2019) за позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства УкрСиббанк" (рахунок № НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк», м Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором №0 від 20 серпня 2008 року в розмірі 18961,15 дол. США та 13394,15 грн., а також судовий збір в сумі 6674,63 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення в солідарному порядку з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 серпня 2008 року та судового збору задоволенню не підлягають, оскільки Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСибанк», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою. Визнано припиненою поруки/у ОСОБА_1 за договором поруки № 223920 від 20 серпня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСибанк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 серпня 2008 року, в частині зобов`язань (щомісячні платежі), які підлягають до сплати станом на 26 травня 2015 року.

Вказане судове рішення сторонами не оскаржувалося та 02.01.2020 набрало законної сили.

03.01.2020 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області на виконання рішення Ізюмського міськрайонного суд Харківської області від 29.11.2019 року видано відповідний виконавчий лист №623/5113/15-ц, який стягувачем (ПАТ «УкрСиббанк») направлений до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В., яким у свою чергу відкрито виконавче провадження №61417463.

Проте, боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим 26.03.2020 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. звернувся син померлого - ОСОБА_1 з відповідною заявою. На підставі зазначеної заяви приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. 26.03.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам та органу, що видав виконавчий документ.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2019 року у справі № 623/5113/15-ц (провадження № 2/623/2/2019) встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилається на те, що за договором кредиту № 0 від 20.08.2008 року відповідачеві ОСОБА_4 було надано кредит у сумі 24000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,85% річних строком до 19.08.2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 20.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 20.08.2008 року був укладений договір поруки № 223920 відповідно до якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань ОСОБА_4 в повному обсязі. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, та станом на 11.11.2015 року має заборгованість 18961,15 доларів США та 13394,15 грн., яка складається з наступного:

-заборгованість за кредитом строкова 15871,96 доларів США;

-заборгованість за кредитом прострочена 1321,32 доларів США;

-заборгованість за процентами за користування кредитом поточна 0,05 доларів США;

-заборгованість за процентами за користування кредитом прострочена 1767,82 долари США;

А також:

-заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в межах позовної давності 5554,46 грн.;

-заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 7839,69 грн.

На підставі викладеного просить позов задовольнити, стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 18961,15 доларів США та 13394,15 грн., а також стягнути з відповідачів в рівних частках витрати на сплату судового збору в сумі 6674,63 грн.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми права, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. (Постанова КЦС ВС від 04.09.2024 № 170/499/23 (61-697 св 24)

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

У даній справі № 638/7749/24 АТ «Укрсиббанк» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами про стягнення заборгованості в межах вартості прийнятого у спадщину майна за кредитним договором №0 від 20.08.2008 у розмірі 18 961,15 дол. США, 13 394,15 грн., а також судового збору в сумі 6 674,63 грн., що є тотожним предмету позову у справі №623/5113/15-ц.

Обґрунтування позовних вимог у справі №623/5113/15-ц та 638/7749/24 є також тотожним.

В якості відповідачів АТ «Укрсиббанк» вказав у позові спадкоємців після померлого ОСОБА_4 його дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

АТ «Укрсиббанк» у своєму позові, з яким він повторно звернувся до суду по суті вказав тотожні підстави позову, які стосуються обставин стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 20.08.2008 у розмірі 18 961,15 дол. США, 13 394,15 грн., а також судового збору в сумі 6 674,63 грн.

Боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (Т.1, а.с. 32)

26.03.2020 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. звернувся син померлого - ОСОБА_1 з відповідною заявою.

На підставі зазначеної заяви приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. 26.03.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61417463 щодо виконання виконавчого листа у справі №623/5113/15-ц. (Т.1, а.с.31)

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Водночас законодавство передбачає заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

У разі смерті сторони виконавчого провадження виконавець має перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував вимоги законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

Оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)

Подібні правові висновки також викладено у постановах КАС ВС від 30 квітня 2024 року у справі № 420/12467/20; від 22 травня 2024 року у справі № 240/17805/20.

Крім того, Велика Палата ВС звернула увагу на те, що оскільки зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише в межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї немає обов`язку задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас, задовольняючи заяву про заміну у виконавчому провадженні боржника, який помер, його спадкоємцем, суд згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитом, що встановлена рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2019 року у справі № 623/5113/15-ц, зі спадкоємців відповідача у зазначеній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт того, що у першій справі відповідачем було заявлено позов до ОСОБА_4 , а у другій до його дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не змінює зміст спірних правовідносин, оскільки в силу ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Порушене право АТ «УкрСиббанк» в цьому конкретному випадку підлягає захисту шляхом заміни боржника виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості з позичальника, яке набрало законної сили.

Усі виниклі правовідносини між банком та спадкоємцями боржника повинні вирішуватись за правилами Розділу VI ЦПК України в рамках справи №623/5113/15-ц, а не шляхом пред`явлення нового позову до спадкоємців боржника.

Це має суттєве юридичне значення, оскільки в іншому випадку зазначене призведе до того, що одні й ті самі позовні вимоги будуть розглядатися двічі, що є неприпустимим і спричинить порушення вимог закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача - адвокат Дудник В.В. звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що хоча у судових засіданнях представник особисто не брав участь, має право подати відповідну заяву, оскільки наголошував на понесених витратах ще до ухвалення остаточного судового рішення у справі. На підтвердження подав до суду розрахунок із обґрунтуванням правомірності стягнення саме такої суми. При цьому звертає увагу суду, що зазначений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для Відповідача. На підставі вищевикладеного просив суд задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

На підтвердження вимог додано: копію укладеного договору про надання правничої допомоги №27-12/2024 від 27.12.2024 (Т.2, а.с. 86-87), Акт надання послуг з детальним описом виконаних робіт/наданих послуг від 10.11.2025 (Т.2, а.с. 88) та довідку про отримання коштів від клієнта (Т.2, а.с. 89).

Зі змісту Акту надання послуг вбачається, що адвокатом Дудником В.В. надані такі послуги: правовий аналіз представлених клієнтом документів (вартістю 2000 грн.); формування правової позиції, усна юридична консультація (вартістю 2000 грн.); складання попереднього відзиву на позовну заяву (вартістю 6000 грн.); складання та подання заяв і клопотань під час розгляду справи (вартістю 4000 грн.); складання відзиву на позовну заяву з урахуванням уточненої позовної заяви (вартістю 6000 грн.); премія у разі задоволення вимог клієнта (вартістю 20000 грн.), що разом становить 40000 грн.

Представник позивача заперечував проти ухвалення додаткового рішення, вказуючи, що заявлені вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими жодним належним доказом.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року заяву адвоката Дудника В.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в межах вартості прийнятого у спадщину майна за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Приймаючи до уваги заперечення представника позивача відносно складності проведеного правового аналізу та процесуальних документів та враховуючи наявність письмового відзиву, а також інших процесуальних документів, поданих у справі, суд вважав, що витрати на послуги адвоката в розмірі 2500,00 грн. за даною справою є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. (Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року)

Так, за положеннями ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

12.02.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому виклав обставини на підставі яких просив суд закрити провадження у справі. 02.09.2025 року надійшло також клопотання про закриття провадження.

Адвокатом Дудником В.В. під час розгляду вказаної справи надані наступні юридичні послуги: подано відзив на позовну заяву, в якому виклав обставини на підставі яких просив суд закрити провадження у справі, клопотання про закриття провадження та інші заяви в процесі розгляду справи.

Враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом Дудником В.В. роботи, її доцільність, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом та пропорційно задоволеним вимогам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь відповідача підлягає стягненню 2500 грн. на правничу допомогу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу, заявлених представником відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст.381,382-384,389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги АТ "Укрсиббанк", в особі представника Ярослави Гладиш на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина