Справа № 357/9970/25
Провадження № 2/357/1028/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 897362686 від 04.01.2022 у розмірі 12 142 грн, витрати на судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 04.01.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 897362686, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти. Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши можливість відповідачеві користуватися кредитними коштами, однак позичальник не повернув отримані кошти та не сплатив кошти за користування кредитом. В подальшому від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «Ейс» на підставі договорів факторингу перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О.

02.07.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, а також встановлені строки учасникам справи для подання заяв по суті справи.

07.08.2025 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково. Вказує, що дійсно отримала грошові кошти в сумі 5 000 грн за договором кредитної лінії № 897362686 від 04.01.2022 та погоджується з тим, що кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги або договір факторингу. Але, після укладення договору про відступлення права вимоги кредитодавець зобов`язаний був повідомити про це її, однак не зробив цього. Відступлення права вимоги відбувалось декілька разів, однак жодного разу повідомлення від кредитодавця їй не надходило. Також, кредитодавець жодного разу не надіслав пропозицію про мирне врегулювання спору, не передав змістовну інформацію про розмір простроченої заборгованості. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Однак, договору про надання професійної правничої допомоги з ОСОБА_2 не було надано до позовної заяви. Всі документи підписані довіреною особою ОСОБА_2 , який є представником позивача на підставі довіреності. Відсутній ордер на надання правової допомоги та відсутні документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку. Вважає відшкодування витрат на професійну правничу допомогу неправомірною і безпідставною. Просить позовні вимоги задовольнити частково.

11.08.2025 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено обґрунтування щодо переходу права вимоги у справі. Позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Вказано, що чинне законодавство не містить положень, які б встановлювали обов`язковість досудового врегулювання спору у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором. Повторно просить задовольнити позов повністю.

Відповідно до розпорядження керівника Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 253 дана цивільна справа передана на перерозподіл між суддями, оскільки згідно наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2025 року № 115/в/г судді ОСОБА_3 надана відпустка без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості (але не більше як до досягнення дитиною шестирічного віку), у зв`язку з тим, що її дитина потребує домашнього догляду, тривалістю на один рік, починаючи з 21 листопада 2025 року по 05 листопада 2026 року

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

03.12.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача, в якому останній просить розгляд справи проводити за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Позиція відповідача суду зрозуміла з відзиву.

Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Судом встановлено наступне.

04.01.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 897362686 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV96YC7, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплати проценти за його користування відповідно до умов зазначених в цьому договорі.

Строк кредиту 7 днів (п. 1.7. договору).

Відповідно до п. 1.7. та 1.8. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за процентною ставкою в розмірі 766,50% річних або 2,10% в день.

Кредитні кошти в сумі 5 000 грн перераховано ОСОБА_1 04.01.2022 в безготівковій формі на платіжну картку 5375-41XX-XXXX-4802, що підтверджується платіжним дорученням 58b5cc54-6f62-4352-bfb0-a6d298442fc5 від 04.01.2022.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 з урахуванням додаткових угод № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 (про продовження строку дії договору до 31.12.2024).

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, предметом вказаного договору факторингу є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.5 договору факторингу, реєстр прав вимоги перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору.

Згідно із п. 4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку.

15.02.2022 відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 173 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 897362686.

На підтвердження факту передачі грошових коштів згідно з договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 897362686.

Оплата в сумі 3 818 981,17 грн за відступлення права вимоги згідно з реєстром прав вимоги № 9 від 30.05.2023 та договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 здійснена 30.05.2023, що вбачається з платіжної інструкції № 4097.

29.05.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29.05.2025 до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025, від «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 897362686.

Оплата за відступлення права вимоги за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 здійснена 04.06.2025-06.06.2025, що вбачається з платіжних інструкцій № 243, 245, 246, 247, 248.

В матеріалах справи наявні також паспорт споживчого кредиту, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заявка на отримання грошових коштів, довідка щодо дій позичальника, алгоритм дій споживача, довідка про успішні платежі, здійснені на карти клієнтів, виписка з особового рахунку, розрахунок заборгованості.

При вирішенні справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (№ 202/4494/16-ц).

Доказів продовження строку дисконтного періоду за кредитним договором № 897362686 матеріали справи не містять.

За умовами кредитного договору № 897362686 від 04.01.2022 передбачено надання кредиту в розмірі 5 000 грн строком на 7 днів.

Отже, позивач за вказаним договором має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 7 днів, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок (2,10%) становить 735 грн (5000х2,10/100х7)

Наведене вище чітко передбачено самим договором.

Таким чином, розмір позовних вимог за договором № 897362686 від 04.01.2022, що підлягають до задоволення, становить 5 735 грн (5000 + 735).

Саме ця заборгованість по тілу кредиту та процентам підлягає стягненню.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) - ч. 1 ст. 1077 ЦК України.

Чинне законодавство не встановлює прямої вимоги про те, що право вимоги переходить лише після оплати. Стаття 1077 ЦК України, яка регулює факторинг, лише встановлює обов`язок сплати за договором факторингу, але не визначає момент переходу прав. Це дозволяє сторонам договору самостійно визначати, коли відбувається перехід права вимоги, що відповідає загальному принципу свободи договору (волі сторін), закріпленому в цивільному праві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2025 у справі № 718/6/23 (провадження № 61-15661св23) зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів. Тому внаслідок відступлення права вимоги, за відсутності в імперативній нормі приватного права заборони на відступлення (купівлю-продаж, міну, дарування майнових прав) права вимоги, не відбувається будь-якого порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу боржника.

З огляду на зазначене, доводи відповідача в цій частині суд відхиляє.

Суд також зауважує, що чинне законодавство не містить положень, які б встановлювали обов`язковість досудового врегулювання спору в справах про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також, сторони не позбавлені можливості врегулювати спір під час судового провадження, при цьому в даному випадку вбачається про наявність спору, а тому аргументи відповідача в цій частині суд відхиляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення договірних зобов`язань відповідачем, у розмірі 5 735 грн.

Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 133 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 29.05.2025 між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 30.05.2025 та акта прийому-передачі послуг від 05.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025, АБ «Тараненко та партнери» надано ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., в тому числі: складання позовної заяви - 5 000 грн. (2 год.); вивчення матеріалів - 1 000 грн. (2 год.); підготовка адвокатського запиту - 500 грн (1 год.); підготовка клопотання - 500 (1 год.).

В матеріалах справи також міститься протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І.

З наданих документів вбачається, що під час розгляду даної справи у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області зі сторони позивача були понесені та заявлені до стягнення судові витрати на правничу допомогу.

Разом з тим, пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 12 142 грн, задоволено судом до стягнення суму 5 735 грн, тобто 47,23% від заявленої ціни позов, отже сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 306,10 грн (7 000 х 47,23%).

Слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 статті 58 ЦПК України передбачає, що сторона, третя особа, а також особа якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесу особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Згідно із ч. 1 та 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

З матеріалів вбачається, що адвокат АБ «Тараненко та партнери» Тараненко А.І. здійснював представництво позивача в даному спорі на підставі договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025, що відповідає вимогам закону, а тому доводи відповідача в цій частині є неспроможними.

Крім того, слід зазначити, що згідно з практикою Верховного Суду, надання доказів оплати витрат на правничу допомогу є необов`язковим, оскільки такі витрати можуть бути здійснені в майбутньому.

Разом з цим, відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на незначну складність справи, ціну позову, часткове задоволення позову судом, часткове визнання позову відповідачем та заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, обсяг наданої адвокатом позивача правничої допомоги та витрачений час по даній справі, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених до стягнення витрат на правову допомогу на суму 2 000 грн, що на думку суду відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, є доцільним та справедливим в межах цієї справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подачу позову судовий збір в розмірі 1 144,10 грн (2 422,40 х 47,23%).

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 897362686 від 04.01.2022 у розмірі 5 735 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн та судовий збір у розмірі 1 144,10 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», адреса: вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду з дня підписання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. Ю. Цуранов