Провадження №: 2/752/1371/26
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

при секретарі - Сінчук І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 11 липня 2018 року між нею та відповідачем Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 998 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Сторони дітей не мають.

Позивач зазначає, що з перших днів подружнього життя у сторін була дружна сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між сторонами зіпсувались та все одно вони неодноразово намагались зберегти сім`ю. Однак, з часу початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України сторони, внаслідок різних політичних поглядів та суперечок із цього приводу, остаточного припинили шлюбні відносини між собою, що призвело до фактичного окремого проживання подружжя. На час звернення із даним позовом сторони не пов`язані між собою спільним побутом та господарством, будь-які стосунки і спілкування між собою подружжя не підтримує протягом трьох років. Наразі відповідач перебуває за місцем своєї реєстрації в російській федерації та не надає згоду позивачу на розірвання шлюбу через органи ДРАЦС шляхом подання спільної заяви або на підставі відповідного доручення.

Отже, на момент звернення позивача із даним позовом до суду, згода відповідача на розірвання шлюбу відсутня. Враховуючи, що подружжя остаточно не проживають однією сім`єю тривалий час, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя, шлюб між ними носить формальний характер, а отже подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них.

На момент звернення до суду з цим позовом між сторонами відсутній спір з приводу розподілу спільного майна.

Враховуючи що сторони не мають спільної згоди на розірвання шлюбу, позивач обрала спосіб захисту, передбачений статтею 110 СК України через звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб, укладений 11 липня 2018 року між нею та відповідачем Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Чернігівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 998. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16 січня 2026 року о 08:45 год. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

12 січня 2026 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача - ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

16 січня 2025 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 вх. № ЕП-572, у якій відповідач зазначив, що є громадянином російської федерації і через політичні міркування з серпня 2022 року виїхав із російської федерації та проживає на даний час на території Республіки Грузії. У зв`язку із тим, що вони з позивачем фактично припинили шлюбні відносини з часу початку війни в Україні, не ведуть спільного господарства та не мають спільного побуту, проживають тривалий час окремо, кожен з них має стосунки з іншими партнерами, не мають на меті збереження шлюбу і фактично зареєстрований шлюб між ними носить формальний характер, тому зважаючи на позицію позивача та враховуючи її намір розірвати шлюб, то відповідач не заперечує та на розірвання шлюбу згоден. Також зазначив, що більше п`яти років перебував в Україні, його зрозуміла українська мова, послуг перекладача не потребує. Просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 11 липня 2018 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином російської федерації, Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 998 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

Спільних дітей сторони не мають.

Судом установлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам. Відповідач також не заперечував проти розірвання шлюбу з наведених у позові підстав.

Клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли.

Виходячи з загального змісту міжнародних договорів України про правову допомогу, компетенція судів з вирішення справ про розірвання шлюбу може визначатися за декількома критеріями: 1) суд держави спільного громадянства подружжя; 2) суд держави громадянства одного з подружжя; 2) суд держави місця проживання одного з подружжя; 3) суд держави останнього спільного місця проживання подружжя.

Згідно статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Згідно статті 17 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення і припинення цивільної правоздатності фізичної особи визначається її особистим законом. Іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України. До особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом (стаття 22 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23 грудня 2022 року. Тож, у період зупинення дії міжнародного договору Україна утримується від дій, які могли б перешкодити поновленню дії договору. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року, у зв`язку із чим, не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації і республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї.

Згідно з пунктом 7 частиною першою статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадках, коли дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Відповідно до статті 1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини другої статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття55 Сімейного кодексу України).

Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

За правилом частини другої статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, втратили емоційний зв`язок як подружжя, а також враховуючи, що відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу з позивачем, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає розірванню, оскільки існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено.

Згідно із статтями 114, 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище.

З огляду на те, що в позовній заяві позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, то суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ».

Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, статтями 24, 55, 56, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 142, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином російської федерації, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, зареєстрований 11 липня 2018 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 998 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин російської федерації.

Повне рішення суду складено 16 січня 2026 року.

Суддя І. А. Кирильчук