Провадження № 22-ц/801/309/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 рокуСправа № 127/12172/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Горбатюка В. В. від 14 листопада 2025 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення),

встановив:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 302 528 грн 85 к. заборгованості за кредитним договором № 631659842 від 21 травня 2021 року, яка складається з: 183 796 грн 06 к. заборгованості за тілом кредиту; 118 732 грн 79 к. заборгованості за процентами, а також відшкодувати понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 630 грн 35 к. та на професійну правничу допомогу у розмірі 24 348 грн 51 к.

На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що відповідно до умов укладеного з Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі АТ «Альфа Банк»), назву якого було змінено на АТ «Сенс Банк», кредитного договору № 631659842 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленої кредитної лінії зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання за кредитним договором вона виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 114 599 грн 49 к. заборгованості за кредитним договором № 631659842 від 21 травня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 1 375 грн 18 к. у відшкодування сплаченого судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що попри підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню, тому що право кредитора нараховувати договірні проценти припинилося 21 травня 2022 року зі спливом погодженого сторонами 365-денного строку кредитування та за відсутністю підстав для його пролонгації. Будь-які подальші нарахування є неправомірними згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12-ц, оскільки після закінчення дії договору банк має право виключно на стягнення сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), які в межах цього позову не заявлялися.

Крім того, суд першої інстанції визнав безпідставними вимоги у частині тіла кредиту, що перевищує встановлений ліміт у 125 000 грн 00 к. Оскільки сума заявленого простроченого тіла (183 796 грн 00 к.) значно перевищувала цей ліміт без надання доказів його офіційного збільшення, суд визнав розрахунок банку неналежним, а суму боргу штучно завищеною через некоректне зарахування платежів на комісії та овердрафти замість основного зобов`язання.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції відмовив через їх недоведеність, тому що банком не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що є обов`язковою умовою для відшкодування таких витрат згідно зі статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості у сумі 187 929 грн 36 к. скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалось на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості в сумі 187 929 грн 36 к., задовольнивши позов лише частково. ОСОБА_1 самостійно обрала умови кредитування через інтернет-сервіс, погодившись на встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 200 000 грн 00 к. та процентною ставкою 35,99 % річних. Зазначало, що правовідносини сторін регулюються не лише кредитною угодою, а й договором про банківське обслуговування (публічною пропозицією), умови якого позичальник акцептував у повному обсязі.

Висновок суду про припинення права на нарахування відсотків після травня 2022 року є помилковим, тому що умови договору передбачають механізм відновлювальної кредитної лінії, де після повернення частини коштів банк здійснює подальше кредитування в межах ліміту шляхом надання траншів протягом усього строку дії договору.

Зазначало, що має право на договірне списання коштів для погашення процентів та основного боргу за рахунок наявного ліміту, а тому нарахування поза межами 365-денного строку, які суд першої інстанції визнав неправомірними, ґрунтуються на положеннях публічного договору, з якими клієнт погодився при укладенні угоди.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене із дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених на підставі обставин справи правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою четвертою ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21 травня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 631659842 шляхом акцептування пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної лінії та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (публічної пропозиції). Згідно з умовами договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування ними.

Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4, 5 Акцепту тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії. Найменування продукту: RED. Мета кредиту для особистих потреб.

Клієнту відкрито поточний рахунок з електронним платіжнім засобом у гривні. Для клієнта випущена міжнародна платіжна карта MasterCard Debit World строком дії 5 (п`ять) років з моменту випуску.

Сума встановленої кредитної лінії складає 125 000 грн 00 к. Максимальний ліміт кредиту (кредитної лінії) складає 200 000 грн 00 к.. Процентну ставку за користування кредитною лінією для торгових операцій та / або операцій зняття готівки запропоновано встановити у розмірі 35,99 %. Тип процентної ставки фіксована. Зміна процентної ставки за користування кредитної лінії можлива за умови укладення між сторонами відповідної угоди. Сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-який час протягом строку дії кредитної лінії та угоди у межах ліміту кредитної лінії, вказаного в цьому акцепті пропозиції на укладення угоди повідомляється банком клієнту у порядку, визначеному договором. Зобов`язання банку щодо надання кредиту є відкличними та безризиковими.

Обов`язковий мінімальний платіж складає 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу визначається відповідно до умов додатку № 4 до договору.

Платежі з повернення кредиту здійснюватимуться відповідно до договору. Примірний графік та розрахунок сукупної вартості наведені в тарифах, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку: www.alfabank.ua. Протягом строку дії угоди тарифи та комісії за кредитом, можуть бути змінені в порядку, передбаченому договором. Банк щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснюватиме договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу (у разі його наявності) згідно з умовами договору.

21 травня 2021 року ОСОБА_1 підписала довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту.

За змістом паспорту споживчого кредиту АТ «Альфа Банк» надає ОСОБА_1 кредитну лінію з лімітом 125 000 грн 00 к., на споживчі цілі, безготівковим шляхом, зі строком кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. Максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн 00 к. Процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії пропоновано встановити у розмірі 35,99 % річних. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої АТ «Сенс Банк», підписання договору № 631659842 від 21 травня 2021 року ОСОБА_1 здійснила аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 4059.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 08 лютого 2025 року становить 302 528 грн 85 к., з яких: 183 796 грн 06 к. заборгованості за тілом кредиту; 118 732 грн 79 к. заборгованості за процентами.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 626 ЦК України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частинами першою другою статті 642 ЦК України установлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).

З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.

Як видно з матеріалів справи кредитний договір № 631659842 від 21 травня 2021 року між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема паспортні дані, місце проживання, номер телефону.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд першої інстанції, оцінивши надані докази в їх сукупності та встановивши факт неповернення ОСОБА_1 фактично отриманих кредитних коштів за кредитним договором № 631659842 від 21 травня 2021 року та врахувавши право кредитора вимагати виконання зобов`язання в будь-який час відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки суми заборгованості.

При визначенні розміру заборгованості суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Відповідно до пункту 3.4.2 додатка 4 до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (публічної пропозиції), строк користування лімітом кредитної лінії становить 365 днів з моменту отримання клієнтом права на використання коштів відновлювальної кредитної лінії, з можливістю її пролонгації (за умови прийняття банком відповідного рішення).

Спірний кредитний договір було укладено 21 травня 2021 року, а отже строк користування лімітом кредитної лінії (за відсутності підтвердженої пролонгації) закінчився 21 травня 2022 року.

Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів прийняття банком рішення про пролонгацію дії відновлювальної кредитної лінії.

Згідно з пунктом 3.4.15 додатка 4 договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (публічної пропозиції) після закінчення строку дії відновлювальної кредитної лінії, який визначається відповідно до умов пункту 3.4.2. розділу І цього додатку № 4, банк має право продовжити строк дії відновлювальної кредитної лінії у попередньому розмірі та на такий самий строк, але не більше строку дії договору, у разі наявності таких сукупних обставин, як: сумлінне та точне дотримання клієнтом умов договору; та відсутності письмової заяви клієнта щодо анулювання відновлювальної кредитної лінії.

Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 21 травня 2022 року існувала заборгованість, тобто умова щодо сумлінного та точного дотримання клієнтом умов договору дотримана не була, що виключало прийняття банком рішення про пролонгацію дії відновлювальної кредитної лінії. Таким чином порушення ОСОБА_1 умов договору виключало можливість автоматичної пролонгації кредитної лінії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.

Оскільки АТ «Сенс Банк» вимог про стягнення коштів у порядку статті 625 ЦК України не заявляло, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні процентів за період після травня 2022 року.

З розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку встановлено, що сплачені ОСОБА_1 кошти розподілялися банком не на погашення тіла кредиту, а на погашення овердрафту та комісій, нарахованих поза межами строку дії договору. Таке штучне продовження нарахувань призвело до необґрунтованого збільшення суми основного боргу.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір заборгованості визначений всупереч вимогам чинного законодавства та умовам договору, а тому не може бути стягнутий у повному обсязі.

Разом з тим апеляційний суд не може погодитися з проведеним судом першої інстанції розрахунком остаточної суми заборгованості, тому що він суперечить вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена черговість погашення вимог за договором про споживчий кредиту: у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Тобто черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит встановлює пріоритетність погашення простроченої заборгованості та процентів перед основним тілом кредиту.

Згідно з матеріалами справи та розрахунком банку, станом на 21 травня 2022 року (на кінець періоду) структура заборгованості ОСОБА_1 була наступною:

- прострочене тіло кредиту: 8 866 грн 06 к.; проценти за користування кредитом: 3 749 грн 48 к.; тіло кредиту: 130 599 грн 49 к.

За умови сплати ОСОБА_1 33 000 грн 00 к. (7000 грн 00 к. у січні 2024 року, 7000 грн 00 к. у лютому 2024 року, 5000 грн 00 к. у квітні 2024 року, 9000 грн 00 к. у травні 2024 року, 5000 грн 00 к. у червні 2024 року), розподіл коштів згідно зі статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» мав здійснюватися у такому порядку:

- у першу чергу погашаються відсотки за користування кредитом: 33 000 грн 00 к. 3 749 грн 48 к. = 29 250 грн 52 к. (залишок коштів);

- у другу чергу погашається прострочене тіло кредиту: 29 250 грн 52 к. 8 866 грн 06 к. = 20 384 грн 46 к. (залишок для погашення основного тіла).

- у третю чергу залишок суми спрямовується на погашення основного тіла кредиту: 130 599 грн 49 к. 20 384 грн 46 к. = 110 215 грн 03 к.

Правильним є визначення суми заборгованості, виходячи з залишку основного тіла кредиту після зарахування добровільних сплат за правилами черговості, що становить 110 215 грн 03 к.

Також із виписки по рахунку судом встановлено, що 09 серпня 2024 року із карткового рахунку відбулось стягнення за виконавчим провадженням у розмірі 17 000 грн 00 к., яке має бути включене до розміру заборгованості.

Отже позов підлягає задоволенню частково в розмірі 127 215 грн 03 к. (110 215 грн 03 к. + 17 000 грн 00 к.).

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру суми, що підлягає стягненню.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено на 42,05% (від початково заявлених 302 528 грн 85 к.), то з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню 1 526 грн 56 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позову (3 630,35 грн ? 42,05%).

Крім того оскільки апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» задоволено частково, а суму стягнення збільшено на 12 615 грн 54 к. відносно рішення першої інстанції (що становить 6,71 % від обсягу вимог, які банк оскаржував), з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» необхідно стягнути 243 грн 81 к. (3 633 грн 60 грн ? 6,71%) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

За результатами розгляду справи з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1 770 грн 37 к.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань щодо незаконності або необґрунтованості рішення в цій частині, а тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України процесуальні підстави для надання оцінки судовому рішенню в частині стягнення таких витрат відсутні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції врахував положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс банк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» 127 215 (сто двадцять сім тисяч двісті п`ятнадцять) грн 03 к. заборгованості за кредитним договором № 631659842 від 21 травня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» 1 770 (одну тисячу сімсот сімдесят) грн 37 к. у відшкодування судового збору, з яких 1 526 грн 56 к. за подання позову, 243 грн 81 к. за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

(Повний текст судового рішення виготовлено 05 лютого 2026 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета