06.02.2026 Справа № 756/1598/26
Унікальний номер 756/1598/26
Номер провадження 2/756/4067/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

06 лютого 2026 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Шролик І.С., розглянула матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського Міжрегіонального управління міністерства юстиції України про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського Міжрегіонального управління міністерства юстиції України в якому просить: скасувати арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 - номер запису про обтяження 591308 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації 30 жовтня 2004 року, державний реєстратор Івоник Людмила Анатоліївна, Катеринопільська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ Черкаської області, документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1142/10 виданий 28 жовтня 2004 року, видавник Районний відділ державної виконавчої служби Оболонського району, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер :1476086 від 08 квітня 2013 року Івоник Людмила Анатоліївна , Катеринопільська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотарільний округ Черкаської області, вид обтяження : арешт нерухомого майна, відомості про суб`єктів обтяження : Особа майно якої обтяжується ОСОБА_1 , причина відсутності РНОКПП, відомості про реєстрацію : Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження :1426790 від 30 жовтня 2004 року опис предмета обтяження : все майно.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна дізнався про наявність обтяження об`єктів нерухомого майна. Посилаючись на порушення права позивача на вільне володіння майном, просить зняти арешт з невизначеного майна ОСОБА_1 ..

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2026 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Ознайомившись позовною заяву та доданим до неї документам, суддя дійшла висновку про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як зазначає в позовній заяві ОСОБА_1 ,згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 07 січня 2026 року 30 жовтня 2004 року державним реєстратором Івоник Людмила Анатоліївна, Катеринопільська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ Черкаської області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1142/10 виданий 28 жовтня 2004 року накладено арешт на майно позивача.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо арешт майна проводився державним або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, сторона виконавчого провадження не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Правильність зазначеного висновку підтверджується позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 24 травня 2021 року по справі № 712/12136/18, згідно з якою боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19, а також у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 544/394/18, від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, від 04 листопада 2020 року у справі № 520/7100/19, від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20,

Отже, враховуючи, що арешт накладений на майно позивача ОСОБА_1 ,як боржника у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов, у тому числі до Оболонського відділу ДВС, оскільки у виконавчому провадженні він є боржником і законом встановлений інший порядок вирішення питання про зняття арешту з майна, а саме шляхом оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачкою заявлено вимогу про зняття арешту, накладеного виконавчою службою, яка не підлягає розгляду в позовному провадженні, приходжу до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження, вважаю за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що захист її порушених прав можливий шляхом звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, передбаченому ст.447 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2, 19, 186, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_3 у у відкритті провадження у справі за позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського Міжрегіонального управління міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено та підписано 06 лютого 2026 року.

Суддя І.С. Шролик