Дата документу 23.01.2026Справа № 554/7555/25
Провадження № 2/554/469/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шиян В.О.,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Хворост Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей; треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з батьком, треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір?ю - ОСОБА_1 ; звільнити з 26.04.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від сплати аліментів, присуджених з неї за судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави, виданим 24.02.2025 року у справі №554/1765/25 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; звільнити з дня набрання чинності рішенням суду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від сплати аліментів, присуджених з неї за судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави, виданим 24.02.2025 року у справі №554/1765/25 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред?явлення позовної заяви до досягнення дитиною повноліття; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

В поданій до суду позовній заяві посилається на те, що із грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, спільне життя у сторін не склалося і у квітні 2024 року сторони припинили сімейні відносини, почали проживати окремо, спільне господарство не вели, разом час не проводили.

19.10.2024 року позивача мобілізовано до Збройних сил України, і вона була направлена до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження навчання. При цьому, сторони по справі домовилися, що діти залишаться проживати з батьком, доки мати не знайде житло та не облаштує необхідні для дітей побутові умови. Позивач приїздила до дітей на вихідні, спілкувалася з дітьми, проводила з ними час, матеріально утримувала. Проте, з січня 2025 року відповідач почав чинити перешкоди матері у спілкуванні з дітьми, налаштовував дітей проти матері, зачиняв двері будинку та не дозволяв бачити дітей. Про ці події неодноразово повідомлялися правоохоронні органи. У лютому 2025 року ОСОБА_2 знаючи, що позивач має твердий намір забрати дітей за місцем свого мешкання, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 26.04.2025 року позивачу з допомогою працівників поліції вдалося забрати доньку ОСОБА_5 до місця свого мешкання. Сина забрати позивач не змогла, оскільки відповідач силою утримував дитину та не віддавав матері. На даний час ОСОБА_5 проживає з мамою та старшою сестрою ОСОБА_6 у помешканні, що належить позивачу на праві власності, відвідує дитячий садочок за місцем проживання мами.

ОСОБА_1 опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров?ям дитини. Житлом позивач забезпечена, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримує заробітну плату. Із сином позивач спілкується лише по телефону, відповідач категорично відмовляється віддати дитину матері. 26.04.2025 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання доньки ОСОБА_5 з особою, яка зобов?язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення позивачем сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання доньки.

На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

08.07.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хворост Д.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідач заперечує той факт, що перебував у фактичних шлюбних відносинах із позивачем без реєстрації шлюбу в період часу із грудня 2014 по квітень 2024 року. Відповідач перебував в іншому шлюбі в період з 20.04.2018 року по 05.11.2020 року. Позивач і відповідач народили дітей, але не стали один одному подружжям, мали різні бюджети, часто сварились та розривали відносини. Відповідач забезпечував позивача, як матір своїх дітей, житлом та надавав кошти на утримання дітей.

Сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач мав роботу, яка була пов`язана з відрядженнями, позивач залишалася часто сама з дітьми, тому відносини не складалися. Відповідач розумів що ОСОБА_7 , на той час, був ще досить маленький і йому треба була мама, виганяти жінку з дітьми він не планував, тому дозволив їй з дітьми в 2023 році жити в його квартирі, а сам виїхав жити на дачу. Діти ОСОБА_7 і ОСОБА_5 більшість часу жили з татом на дачі, ніж з мамою.

Позивач в його квартирі стала влаштовувати масові шумні гулянки та застілля з невідомими йому людьми, сусіди часто телефонували відповідачу та скаржились на шум із його квартири, який заважає іншим мешканцям та на плач дітей, на який ніхто не реагує. Далі стали надходити борги за комунальні послуги, які позивач не планувала сплачувати. З дитячого садочка стали телефонувати вихователі і говорити що мама приводить ОСОБА_5 в неохайному вигляді, не заплетену, емоційно знервовану, прохали вплинути на ситуацію. Потім сусіди стали скаржитись, що мати залишає дітей одних вдома на ніч, діти плачуть. Відповідач зрозумів, що позивач нехтує своїми батьківськими обов`язками, використовує його житло не для комфорту дітей, а задля задоволення власних потреб в спілкуванні зі сторонніми людьми.

З кінця вересня 2024 року ОСОБА_1 зникла і на зв`язок не виходила, зателефонувала в кінці жовтня, повідомила, що поїхала надовго і далеко. Спочатку позивач продовжувала використовувати квартиру відповідача, як місце проживання, але відповідач повністю взяв опіку над дітьми під свій контроль, що відображається в характеристиках з дитячого садочка. Позивач вказувала на те, що вона зморилась від дітей, тому їй треба відпочити, зокрема влітку 2023 року вона сама без дітей, з її слів, поїхала на відпочинок до Турецької республіки, де провела час близько одного місяця. Далі, в 2024 році позивач сама, без дітей, поїхала до Королівства Іспанія, з її слів на відпочинок. Позивач фактично не залишала квартиру відповідача, але і проживала в ній лиш тому, що іншого житла не мала, а фактично не виконувала обов`язки по утриманню та вихованню дітей. Матір отримувала кошти на дітей, які використовувала на власні потреби.

Починаючи з червня 2024 року, повністю залишила на батька всі обов`язки по вихованню та утриманню дітей. Позивач, залишивши дітей батьку, спокійно пішла влаштовувати своє життя (шукала роботу, житло, будувала нові соціальні зв`язки). В цей час для дітей нічого не змінилось, окрім того, що мама перестала з ними проживати. ОСОБА_5 продовжила відвідувати садочок, який і відвідувала, та жити в сім`ї з братиком та татом. Любомир також продовжив проживати в квартирі там, де і проживав з татом і сестрою, далі пішов теж до дитячого садочка, де вже виховувалася ОСОБА_5 .

24.02.2025 року Октябрським судом м. Полтави було видано судовий наказ по справі №554/1765/25, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.02.2025 року до досягнення дітьми повноліття. За вказаним судовим наказом позивач не вчинила жодної оплати, хоча гроші від держави на дітей отримує досі.

Відповідач не перешкоджав позивачу у спілкуванні з дітьми, вона коли хотіла - приходила та спілкувалася з ними. Однак, з жовтня 2024 року по квітень 2025 року бачила дітей чотири рази на короткий термін, хоча у м. Полтава була не один день по своїх особистих справах. Одного разу відповідач дійсно не дозволив спілкування мами з дітьми, так як остання вимагала такого спілкування вже після дев`ятої години вечора, коли відповідач вже вкладав дітей спати. У спілкуванні дітей з матір`ю не обмежував, а навпаки створював умови для їх спілкування, так як маленьким дітям спілкування з матір`ю потрібне.

За період часу з 2023 року по квітень 2025 року між дітьми та батьком склались теплі і довірливі відносини, з мамою діти спілкувались. Але 26.04.2025 року позивач приїхала та стала вимагати передати їй дітей. Жодних попередніх домовленостей щодо того, що діти поїдуть жити до неї не було, відповідач викликав поліцію, діти налякались, стали плакати.

ОСОБА_2 працює доцентом кафедри дизайну у Національному університеті «Запорізька політехніка» з травня 2019 року. Має вищу освіту (спеціальність «Містобудування», кваліфікація архітектор), наукова ступінь кандидата архітектури. За місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до довідки про доходи від 30.06.2025 року, за період часу з липня 2024 по червень 2025 року ОСОБА_2 отримав заробітну плату в сумі 281 026,73 грн., що в середньому становить 23 419 грн. в місяць. Має додаткові доходи.

З огляду на викладене, відповідач працевлаштований, має офіційний заробіток в середньому 23 410 грн./міс., і додаткові джерела доходу, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем роботи за сумісництвом теж характеризується позитивно, відмічаються високі професійні якості в процесі навчання та виховання дітей молодшого шкільного віку. За місцем виховання дітей в дитячому садочку теж характеризується позитивно, самостійно виконував обов`язки по утриманню та піклуванню про дітей, не має протипоказань до роботи в закладах освіти, які були б пов`язані з вживанням психоактивних речовин (т.1 а.с.59-71).

08.07.2025 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з батьком, треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якій він просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним всі судові витрати (витрати з надання професійної правничої допомоги та судовий збір) в розмірі 21 211,20 грн.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що ОСОБА_2 мав роботу, яка була пов`язана з відрядженнями, ОСОБА_1 залишалася часто сама з дітьми, тому відносини не складалися. ОСОБА_2 розумів, що ОСОБА_7 на той час (2021-2023 роки) був ще досить маленький і йому треба була мама, виганяти жінку з дітьми він не планував, тому дозволив їй з дітьми в 2023 році жити в його квартирі, а сам виїхав жити на дачу. Діти ОСОБА_7 і ОСОБА_5 більшість часу жили з татом на дачі, ніж з мамою. ОСОБА_1 в його квартирі стала влаштовувати масові шумні гулянки та застілля з невідомими йому людьми, сусіди часто телефонували ОСОБА_2 та скаржились на шум із його квартири, який заважає іншим мешканцям, та на плач дітей, на який ніхто не реагує. Далі стали надходити борги за комунальні послуги, які ОСОБА_1 не планувала сплачувати. З дитячого садочка стали телефонувати вихователі і говорити, що мама приводить ОСОБА_5 в неохайному вигляді, не заплетену, емоційно знервовану, прохали вплинути на ситуацію. Далі сусіди стали скаржитись, що мама залишає дітей одних вдома на ніч, діти плачуть. ОСОБА_2 зрозумів, що ОСОБА_1 нехтує своїми батьківськими обов`язками, використовує його житло не для комфорту дітей, а задля задоволення власних потреб у спілкуванні зі сторонніми людьми.

Починаючи з червня 2024 року, ОСОБА_1 повністю залишила на батька всі обов`язки по вихованню та утриманню дітей, влаштовувала своє життя (шукала роботу, житло, будувала нові соціальні зв`язки). В цей час для дітей нічого не змінилось, ОСОБА_5 продовжила відвідувати садочок та жити в сім`ї з братиком та татом. ОСОБА_7 також продовжив проживати в квартирі, там де і проживав з татом і сестрою, далі пішов теж до дитячого садочка, де вже виховувалася ОСОБА_5 .

Відповідно до характеристик з дитячого садочка від 30.01.2025 року та від 29.04.2025 року, утриманням та піклуванням дітей займається виключно тато ОСОБА_2 . Він приводить та забирає дітей з дошкільного закладу, здійснює оплату за харчування, приймає участь в освітньому процесі (відвідує батьківські збори, свята, розваги). Діти відповідають віковим особливостям психічного та фізичного розвитку, із задоволенням відвідують дитячий садок, мають достатній рівень засвоєння програми «Дитина», самостійні, охоче спілкуються з однолітками та дорослими, завжди охайні, доглянуті.

З вказаної характеристики слідує, що батько ОСОБА_2 гарно справляється зі своїми батьківськими обов`язками та зумів створити безпечне середовище для розвитку дітей та зміг побудувати з дітьми відповідні відносини, що забезпечило їм гармонійний розвиток у відповідності до вікових особливостей дітей.

З вересня 2024 року ОСОБА_5 і ОСОБА_7 після дитячого садочка і у вихідні дні ходять до гуртків: танцю, музики, малювання, кожний гурток два рази на тиждень. Забезпечено форму і костюми для танцю, музичний інструмент і необхідні підручники, все необхідне для малювання. Відвідування гуртків впливає на їхній особистий розвиток, що відмітили вихователі у дитяч ому садочку. З червня 2025 року ОСОБА_7 відвідує басейн. Допомагає відвідувати дітям гуртки бабуся мати ОСОБА_2 . За місцем проживання тата дітям забезпечене житло в квартирі, де у них є окрема кімната, кухня та санвузол. Є дачний будинок, облаштований всіма зручностями, у Подільському районі м. Полтава, з окремою дитячою кімнатою, де часто ОСОБА_2 з дітьми проводить час, розвиваючи їх як особистості, в літній час вчить плавати на річці. Батько піклується про дітей, водить до дитячого садочку, забирає, відвідує батьківські збори, що підтверджують характеристики з дитячого садочка.

Натомість, за місцем проживання мами дітям забезпечена одна кімната в гуртожитку, загальною площею 23,8 кв.м., але з ванною кімнатою, туалетом і кухнею загального користування. На вказаній площі наразі проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та донька ОСОБА_1 від іншого шлюбу. Тобто на кожну особу припадає 7,93 кв.м загальної площі, що не відповідає мінімальній загальній площі на одну людину, яка встановлена законом та дорівнює 13,65 м2.

Станом на сьогодні ОСОБА_2 не може вже два тижні додзвонитись до ОСОБА_1 і поговорити з донькою. За твердженням спільних знайомих її немає в Україні, а ОСОБА_2 невідомо, де його дитина. Вважає, що якнайкращі інтереси дітей будуть збережені при умові, коли діти проживатимуть з ним, так як саме з ним у дітей сформувався більш сильний емоційний зв`язок, саме він тривалий час займався їхнім вихованням, і діти фактично жили з ним. Така різка зміна обстановки (місце проживання, місце навчання, місто проживання, розлука з емоційно близьким татом) негативно вплине на стан дітей і не буде відповідати їх найкращим інтересам (т. 1 а.с.102-112).

Ухвалою суду від 11.07.2025 року зустрічну позовну ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з батьком; треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві Державної адміністрації, - об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей; треті особи: Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

24.07.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шиян В.О. надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги за зустрічним позовом. Зазначає, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді санітарного інструктора, робочий графік з понеділка по п?ятницю, з 8:00 до 17:00, субота та неділя - вихідні, відрядження на даній посаді не передбачені.

В ОСОБА_1 достатньо часу для того, щоб займатися вихованням дітей та задовольняти їх потреби. Для виховання та розвитку дітей створено належні умови проживання, а саме: в кімнаті у діток є місце для сну, гри, відпочинку, навчання, яке облаштоване належним чином. Дітки забезпечені повноцінною їжею, іграшками, необхідною кількістю одягу, взуттям відповідно до сезонів. Натомість, за місцем проживання батька відсутні нормальні побутові умови для проживання дітей, а саме: відсутня гаряча вода, несправна система газопостачання, квартира потребує ремонту. ОСОБА_1 завжди опікувалася інтересами і потребами дітей, піклувалася про них, займалася вихованням, слідкувала за розвитком та здоров?ям дітей. У вихованні дітей також допомагала мама ОСОБА_1 - ОСОБА_8 . У серпні 2023 року та у травні 2024 року ОСОБА_1 з доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебувала на відпочинку в Туреччині та у Греції. Звертає увагу суду, що у ОСОБА_2 , окрім спільних дітей, є ще двоє дітей. Проте, він не спілкується ні з ким із них, не бере участь у їх вихованні (т.1 а.с.137-140).

12.08.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хворост Д.М надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що ОСОБА_1 жодним чином не спростовує аргумент щодо незабезпечення дітям за її місцем проживання мінімально-визначеної площі для їх проживання. На площі 23,8 кв.м відповідно до вимог ОСОБА_1 мають жити: вона та ще троє дітей, тобто по 5,95 кв.м на одну особу, тоді як законодавчо визначена норма житлової площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу. Також, незрозумілим є твердження позивача про те, що їй допомагає доглядати за дітьми її мати ОСОБА_8 , а саме незрозуміло яким чином вона це робить, враховуючи що вона проживає в селі Климівка Полтавського району, Полтавської області. Якщо ж мати позивача проживає з нею, то тоді виходить, що в кімнаті 23,8 кв.м проживатиме п`ятеро осіб, двоє дорослих і троє дітей. В такому випадку на кожну особу припадає по 4,76 кв.м.

Крім того, ОСОБА_1 не була у ОСОБА_2 за його місцем проживання вже більше року і не може знати про поточний стан житлових умов ОСОБА_2 . Натомість, місце проживання ОСОБА_2 відвідала служба у справах дітей у складі відповідних спеціалістів, які встановили, що за місцем проживання батька забезпечені всі необхідні умови для проживання дітей. У помешканні батька є гаряча вода, справна газопостачальна система та проведено поточний ремонт житла, в квартирі є кухня та санвузол, у дітей окрема кімната. У позивача дійсно є інші діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають зі своїми мамами, позивач дітей утримує. Спілкування чи не спілкування позивача зі своїми іншими дітьми взагалі не відноситься до предмету спору в даній справі (т.1 а.с.143-146).

Ухвалою суду від 21.08.2025 року клопотання представника позивача задоволено. Викликано в якості свідків: ОСОБА_11 , адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_12 , адреса: АДРЕСА_2 . Клопотання представника відповідача задоволено частково. Викликано в якості свідків: ОСОБА_13 , адреса: АДРЕСА_3 , ОСОБА_14 , адреса: АДРЕСА_4 , ОСОБА_15 , адреса: АДРЕСА_5 , ОСОБА_16 , АДРЕСА_5 .

Ухвалою суду від 21.08.2025 року зобов`язано третю особу орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради - надати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 04.12.2025 року закрито підготовче засідання у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей; треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з батьком, треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві Державної адміністрації.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Зазначила, що були відсутні умови для проживання дітей, тому вона змушена була переїхати на навчання і придбати житло в м.Києві, а саме кімнату 24 кв.м в квартирі на 3 родини. Вона зробила ремонт в кімнаті, тому хоче щоб діти жили з нею. Відповідач чинить їй перешкоди в спілкуванні з сином, стоять замки в дверях, на дзвінки не відповідає. З донькою відповідач не бажає спілкуватися. З відповідачем жили разом до жовтня 2024 року, вона поїхала на навчання і не повернулася. У лютому 2025 року вона придбала житло, а з квітня донька живе з нею. З приводу перешкод у спілкуванні з дітьми вона зверталася до органу опіки і піклування лише в усній формі. У неї ще є донька від іншого чоловіка, який сплачує аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від доходу. Також вона отримує дохід кожного місяця по 22 тис.грн. Вона дійсно їздила одна на відпочинок, але також відпочивала і з дітьми. Заперечує проти опитування дітей в судовому засіданні.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шиян В.О. в судовому засіданні первісний позов підтримала, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Зазначила, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. В зв`язку з цим, позивач неодноразово зверталася в поліцію, в органи опіки та піклування. В суд не хотіла звертатись, щоб не травмувати дітей.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний - задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що він залишив житло матері з дітьми, часто жив з дітьми в будинку. Матір в цей час їздила на відпочинок в Туреччину, Іспанію. Він піклувався про всіх дітей. З кінця вересня 2024 року мати виїхала з житла, залишивши двох дітей в квартирі, а сина з ним. В кінці жовтня вона сказала, що виїхала надовго. Він подав на аліменти, бо вона не допомагала утримувати дітей. До цього часу вона не сплачує аліменти, стягнуті за рішенням суду. Він жодних перешкод не чинить і не чинив в спілкуванні з дітьми. Позивач стукала у ворота, коли діти вже спали, це було о 21.30 год. Для сина це буде стресом переїхати до матері. Дійсно у нього є ще двоє неповнолітніх дітей, яких він матеріально утримує. На даний момент умови проживання у нього дітей відповідають всім вимогам, це окремі спальні місця, 4-х кімнатна квартира. Його дохід в місяць приблизно складає 50 тис. грн. Він заперечує проти опитування дітей в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Хворост Д.М. в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, в задоволенні первісного - просила відмовити. Зазначила, що у відповідача є лише одна кімната, де припадає менше 8 кв.м на кожного, ванна, туалет, кухня-спільні з іншими людьми. Половину свого життя 4-х річний син не жив зі своєю матір`ю. У батька кращі умови для проживання дітей.

Представник третьої особи ОСОБА_17 в судовому засіданні при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Зазначила, що комісія вирішила, що син повинен жити з матір`ю, але висновок органом опіки та піклування не було затверджено. Свою думку вона не може висловити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. До суду третьою особою надано висновок.

Заслухавши учасників справи, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню частково, та зустрічний позов - підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14,16).

З витягів з реєстру територіальної громади (а.с.15,17), вбачається, що місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_6 .

З витягу з реєстру територіальної громади (т.1 а.с.13) вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_7 .

Згідно з договором купівлі-продажу кімнати від 28.02.2025 року (т.1 а.с.19-22), ОСОБА_1 прийняла (купила) кімнату АДРЕСА_8 , загальною площею 23,8 кв.м.

За цією ж адресою проживать мати з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Житлово-побутові умови проживання дитини створено належним чином (т.1 а.с.176-180).

Відповідно до Витягу (т.1 а.с.23), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 20.05.2025 року є особою, стосовно якої: відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості - відсутні.

З відповіді директора ЗДО №251 Святошинського району міста Києва на запит адвоката вбачається, що дитина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує Заклад дошкільної освіти з 29.04.2025 року. Дитина приходить в садочок охайною, чистою. Мама забирає і приводить дитину в садочок вчасно (т.1 а.с.28).

Згідно з довідкою (т.1 а.с.29), солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 31.12.2024 року по теперішній час.

Відповідно до службової характеристики (т.1 а.с.30), за час проходження служби на посаді санітарного інструктора 31 стрілецької роти 6 стрілецького батальйону солдат ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивного боку.

Судовим наказом судді Октябрського районного суду м.Полтави від 24.02.2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відстоків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12.02.2025 року до досягнення дітьми повноліття (т.1 а.с.31).

Згідно із довідкою-характеристикою адміністрації Полтавського дошкільного навчального закладу (ясел-садка) №4 «Золотий колосок» Полтавської міської ради Полтавської області від 30.012025 року, відповідно до інформації вихователів, питаннями щодо виховання, утримання та піклування дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається виключно тато: ОСОБА_2 . Він приводить та забирає дітей з дошкільного закладу, здійснює оплату за харчування, приймає участь в освітньому процесі (відвідує батьківські збори, свята, розваги). Діти завжди охайні, доглянуті (т.1 а.с.81).

Відповідно до характеристики (т.1 а.с.84), ОСОБА_2 працював у Комунальному закладі «Полтавський Палац дитячої та юнацької творчості Полтавської міської ради» керівником гуртка за сумісництвом з 08.10.2024 року по 10.06.2025 року. За час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони.

З Атестату (т.1 а.с.84-зворот), характеристик (т.1 а.с.85) та довідки (т.1 а.с.85-зворот) вбачається, що ОСОБА_2 працює доцентом кафедри дизайну у Національному університеті «Запорізька політехніка» з травня 2019 року. Зарекомендував себе з позитивної сторони. З липня 2024 року по червень 2025 року його заробіток складає 281 026,73 грн.

Згідно із військово-обліковим документом (т.1 а.с.87-зворот), ОСОБА_2 , як військовозобов`язаному, встановлена відстрочка до 04.09.2036 року.

З витягу з реєстру територіальної громади (т.1 а.с.78-зворот) вбачається, що за адресою АДРЕСА_6 проживає відповідач ОСОБА_2 .

Загальна площа квартири 95,4 кв.м, квартира обладнана санвузлом, кухнею (т.1 а.с.88-91).

Встановлено, що відповідач проживає разом із малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання батька з сином, наданого виконавчим комітетом Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 16.05.2025 року, санітарно-гігєнічний стан помешкання в межах норми. Для дитини наявна окрема кімната, де знаходиться ліжко, столик для малювання, іграшки та книжки (т.1 а.с.176-180, 203-204).

Згідно з висновком Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю громадянкою ОСОБА_1 (т.1 а.с.176-180).

Відповідно до витягу з протоколу №28 від 14.10.2025 року засідання виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було прийняте на засіданні виконавчого комітету, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості голосів (т.1 а.с.199-200).

Свідок позивача - ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що дружить з позивачкою; вони часто гуляли разом зі своїми дітьми. Їй відомо, що діти при матері завжди були охайними, нагодованими.

Свідок відповідача - ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є вихователем дошкільного закладу №4. Їй відомо, що мати дітей не завжди вчасно приходила за дитиною, дівчинка інколи не зовсім охайна приходила до дитячого садка. В жовтні 2024 року до садка прийшов ОСОБА_7 . В 2025 році вони матір взагалі не бачили. Коли матері не було, діти стали набагато спокійнішими.

Свідок відповідача - ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом відповідача. Йому відомо, що коли діти стали проживати лише з батьком, вони стали привітніші, радісніші, істерик вже не було. Відповідач добра, порядна людина, діти його люблять. Він водив їх на гуртки, займався з ними. Влітку 2024 року пізно ввечері, коли прорвало воду в мережі, позивачки вдома не було.

Свідок відповідача - ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона живе по сусідству з відповідачем. В 2024 році позивач виїхала. Коли позивач жила в домі, чула неодноразово як плакали діти, бачила їх в брудних речах, неохайних. Кілька разів мати залишала дітей самих. На теперішній час ніхто не плаче, син веселий, спілкується з дітьми.

Свідок відповідача - ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою відповідача. Їй відомо, що позивач покинула дітей і десь поїхала в 2024 році. До цього часу вона не дивилась за дітьми, діти часто плакали, не вітались. Коли діти жили з батьком, вони стали чемнішими, стали вітатись. Знає, що коли ОСОБА_20 йшла з друзями, діти залишалися самі, вона їх кидала одних. У сина чудові відносини з батьком.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд звертає увагу, що у Конвенції про права дитини реалізовано принцип примату інтересів дитини понад усім. Ця Конвенція ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, її правові норми є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У частині стретій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацію, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на визначенні місця проживання дітей з нею, відповідач ОСОБА_2 вважає, що дітям буде краще жити з ним. Суд вважає вимоги сторін такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Визначаючи місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з матір`ю, суд враховує матеріально-побутові умови батьків, відносини, які існують між кожним з батьків та дитиною, приділення на теперішній час матір`ю більше уваги та свого часу дитині, проявлення більшої емоційної близькості та прихильності доньки саме до матері, а також права батьків на виховання дитини і обов`язки батьків діяти в інтересах дитини.

Матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 06 червня 2019 року звернув увагу, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Суд звертає увагу на те, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,майже рік проживає з матір`ю ОСОБА_1 . При цьому, відсутні дані, що батько спілкується з донькою.

Як встановлено, малолітня ОСОБА_18 , 2019 року народження, відвідує з 29.04.2025 року заклад дошкільної освіти №251 Святошинського району м.Києва. Дитина приходить завжди охайною, чистою. Мати дослухається до рекомендацій вихователів з питання адаптації доньки до нового дитячого колективу. Дівчинку приводить та забирає із закладу мама ОСОБА_1 (т.1 а.с.177).

При розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Крім того, суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на її врахування щодо питань, які стосуються її життя. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їхніх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам і думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплене вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17 , від 18.12. 2023 року у справі № 523/21283/21)).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості.

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 року у справі № 127/20368/21.

Згідно матеріалів справи, спеціалістами органу опіки та піклування здійснено опитування дитини щодо її думки стосовно проживання з одним із батьків. Донька повідомила, що хоче проживати разом з матірю (т.1 а.с.177).

Судом вирішено не опитувати в судовому засіданні малолітніх дітей, враховуючи думки позивача та відповідача, а також те, що шестирічна донька була опитана працівниками органу опіки та піклування, а чотирирічний хлопчик не в змозі висловити свою думку в суді, виходячи з його вікових особливостей.

З урахуванням зазначеного, з огляду на інтереси самої дитини ОСОБА_3 , 2019 року народження, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема прихильність до матері, суд дійшов висновку про доцільність проживання дівчинки разом зі своєю матір`ю.

Визначаючи місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , збатьком, суд враховує матеріально-побутові умови батьків, відносини, які існують між кожним з батьків та дитиною, приділення батьком більше уваги та свого часу дитині, проявлення більшої емоційної близькості та прихильності сина саме до батька, а також права батьків на виховання дитини і обов`язки батьків діяти в інтереси дитини.

При розгляді справи встановлено, що мати дитини ОСОБА_4 постійно проживає та служить в м.Києві. Суд враховує зазначену обставину та наголошує на тому, що матір дитини, яка, безсумнівно, відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання сина та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд визначаючи місце проживання дитини з батьком, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку. При цьому, суд враховує, що батьком створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд, із врахуванням віку дитини, того, що 4-х річна малолітня дитина майже 2 роки проживаючи з батьком, залишиться в звичному для себе оточенні, не змінюватиме його, із врахуванням найкращих інтересів дитини, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для збереження розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі доцільним є проживання дитини з батьком, суд доходить до висновку про задоволення зустрічного позову в цій частині. В задоволенні інших зустрічних вимог слід відмовити з підстав, вказаних вище.

Допитані в судовому засіданні свідки відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 підтвердили позицію ОСОБА_2 , дали фактично аналогічні покази про те, що дитина залишилась проживати з батьком та виявляє більшу прихильність до нього.

При цьому, покази свідка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 з приводу піклування матері про дітей жодним чином не спростовують висновків суду.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментівмає бутинеобхідним тадостатнім длязабезпечення гармонійногорозвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Матеріалами справи встановлено, що судовим наказом судді Октябрського районного суду м.Полтави від 24.02.2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відстоків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12.02.2025 року до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 року по справі №711/8561/16-ц, відповідно до якого, за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Так, нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з батьком (отримувачем аліментів), суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких має утримуватись дитина.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, аналізуючи зібрані у справі докази, доходить висновку про те, що донька сторін з 26.04.2025 року та на час подання позову, як і на час ухвалення рішення, проживає із позивачем, яка згідно із рішенням суду є платником аліментів на її утримання.

З урахуванням викладеного, встановлених обставин, правової природи аліментів та керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд вважає в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та відповідно наявні підстави для припинення з 26.04.2025 року стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави від 24.02.2025 року.

Після вступу рішення суду по даній справі в законну силу, виконавчий лист №554/1765/25, виданий Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави від 24.02.2025 року слід відізвати.

За вимогами ч.2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Враховуючи майновий стан сторін, дитини, визначення місця постійного проживання неповнолітньої доньки разом із матір`ю за її місцем проживання та обов`язок батька утримувати дитину до її повноліття, який проживає окремо від дочки, суд приходить до висновку, що буде справедливим та співмірним визначити аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати їх з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з якою буде проживати дитина.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Припинити з 26.04.2025 року стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави від 24.02.2025 року.

Слід стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Також, слід визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В задоволенні інших позовних вимог сторонам слід вімовити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Суд, враховуючи, що первісний та зустрічний позов задоволено частково, вважає стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 816,80 грн.

Також, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн., враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів на дитину.

Крім того, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.19,160,161,180-183 СК України, ст.29 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей; треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, - задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Припинити з 26.04.2025 року стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави від 24.02.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м.Полтави, адреса: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м.Полтави, адреса: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 1 816,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м.Полтави, адреса: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Після вступу рішення суду по даній справі в законну силу, виконавчий лист №554/1765/25, виданий Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави від 24.02.2025 року - відізвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з батьком, треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації,- задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В задоволенні інших позовних вимог вімовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м.Полтави, адреса: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 02.02.2026 року.

Учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м.Полтави, адреса: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, місцезнаходження: 36040, м.Полтава, вул.Івана Мазепи,30, ;

третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: 03148, м.Київ, вул.Гната Юри,9, .

Суддя А.М.Чуванова