Провадження №2-з/337/2/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Сидорова Марина Володимирівна, розглянувши заяву Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов АТ «ОТП БАНК» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 16.10.2019 в загальній сумі 319373,01 грн, посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Ухвалою суду від 17.12.2025 у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

22.01.2026 до суду від представника позивача АТ «ОТП БАНК» Юнаш А.Б. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог 319 373,01 грн, а саме: на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29035283 від 01.12.2009, номер запису 37652, в книзі 265, форма власності приватна спільна часткова; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності 23007 від 01.09.2009 видане Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради.

Заяву обґрунтовано тим, що укладений між сторонами кредитний договір № від 16.10.2019 не забезпечений майном боржника чи третьої особи (договір застави майна чи договір іпотеки не укладався), не забезпечений порукою третіх осіб. На поточний момент зобов`язання відповідача за кредитним договором щодо сплати тіла кредиту та відсотків не виконані, що підтверджується в т.ч. первинними бухгалтерськими документами на підтвердження розміру заборгованості та розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Незважаючи на те, що строк для виконання зобов`язань за кредитним договором настав (досудова вимога пред`явлена та не оплачена відповідачем), позичальник продовжує ухилятися від її виконання, чим порушує законні права та інтереси АТ «ОТП БАНК» та змусило останнього звернутися до суду за захистом своїх прав. Станом на день подання заяви про забезпечення позову, відповідачем не було здійснення погашення заборгованості навіть частково. Ці порушення свідчать про навмисне ухилення відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідачу на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У випадку відчуження відповідачем належного йому майна до набрання можливим рішенням суду законної сили, позивач буде позбавлений можливості стягнути суму заборгованості за кредитним договором за рахунок належного йому майна. У такому випадку, завдання судочинства, яке полягає у ефективному захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів осіб, не тільки шляхом ухвалення законних рішень, але й їх фактичного виконання - не буде досягнуто, а порушене право Банку на повернення наданих у кредит коштів не буде захищено, адже, як вбачається з інформаційних довідок, інших цінних активів у відповідача немає. Існує висока імовірність того, що відповідачі має намір до ухвалення судового рішення відчужити вищезазначене майно на користь третіх осіб з метою уникнення відповідальності по сплаті боргу позивачу. Даний вид забезпечення позовної заяви є співмірним до заявлених позовних вимог та не порушує законних прав та інтересів відповідача. Адже, запропонований позивачем захід забезпечення позову лише тимчасово обмежуватиме відповідача у праві розпоряджатися майном на час судового розгляду справи та буде скасований у випадку відхилення вимог Банку. В той же час, якщо відповідач має намір використати своє право на розпорядження майном та відчужити його до ухвалення судом рішення, накладення арешту, з огляду на те, що факт відчуження зробить неможливим виконання рішення суду, є більш ніж доцільним. Однак, при умові, що відповідач не має наміру відчужувати таке майно, його арешт не матиме жодних наслідків для власника, зокрема, не позбавлятиме можливості в ньому проживати, здавати в оренду, тощо. Вжиття заходів забезпечення позову є необхідним, а їх невжиття може істотно ускладнити чи взагалі зробити неможливим ефективний захист шляхом належного виконання рішення суду по стягненню з відповідача суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, підстав для її повернення немає, у зв`язку з чим вона підлягає судовому розгляду без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву представника АТ «ОТП БАНК» такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

За змістом норм діючого законодавства забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд враховує обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину, а також бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту заявлених позовних вимог АТ «ОТП БАНК» вбачається, що між сторонами наявний майновий спір і позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 16.10.2019 в сумі 319 373,01 грн, що включає: 250 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 27,60 гривень - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 16.10.2019 по 17.12.2021; 69 345,41 грн - сума заборгованості за нарахованою комісією за період з 16.10.2019 по 17.12.2021.

Відповідно до інформаційної довідки з сайту Українське бюро кредитних історій про наявність інформації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, станом на 19.01.2026 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності 1/6 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Для вжиття судом заходів забезпечення позову, з огляду на принцип змагальності цивільного судочинства, передбачений ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме заявник повинен довести, що невжиття того засобу забезпечення позову, який він просить вжити суд (накладення арешту), може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 755/9322/20 зазначено, що ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову.

Позивач у своїй заяві лише формально вказує на існування ризиків ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, у випадку його ухвалення на користь позивача. При цьому не надає суду жодних доказів, які дозволяли б зробити достовірний висновок про дійсну наявність зазначених ризиків.

Сам факт подання позовної заяви будь-якою особою, яка вважає, що відповідач порушує її права, свободи чи законні інтереси та/або не виконує взяті на себе зобов`язання, у тому числі й грошові, незалежно від розміру заборгованості, самі по собі, не є і не може бути підставою для автоматичного застосування забезпечення позову.

Заявником не надано будь-яких належних та адекватних ст.149 ЦПК України обґрунтувань і доказів, які могли би вказувати, що існують хоча би обґрунтовані припущення вважати, що невжиття судом такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення заборгованості (якщо таке буде ухвалено) або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Посилання позивача на розмір заборгованості відповідача (він же розмір позовних вимог), як і факти не виконання чи припинення виконання зобов`язань на користь позивача відповідачем, самі по собі не можуть вважатись належним обґрунтуванням для забезпечення позову, оскільки все це потребує з`ясування судом під час розгляду справи судом по суті. І навіть якщо це буде доведено, самі по собі, навіть у своїй сукупності, не являються тими обставинами, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за позовом про стягнення заборгованості або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вчинення відповідачем будь-який дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання чи уникнення від сплати кредитної заборгованості, яку позивач ще повинен довести, або вчинення відповідачем чи будь-ким в його інтересах чи на його прохання дій, спрямованих на відчуження свого майна, або на те, аби істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за позовом банку або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, на що вказує позивач, ним не наведено і не доведено будь-якими доказами.

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має намір відчужити належну йому частку квартири, суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , власником частини якої є відповідач.

Крім того, однією із обов`язкових умов для позитивного для позивача вирішення заяви про забезпечення позову є співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Проте Банк, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача у межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 319 373,01 грн, не довів співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, а саме: не надано відомостей та доказів на підтвердження вартості майна, яке перебуває у власності відповідача, що позбавляє суд можливості визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Накладення арешту на нерухоме майно без визначення його вартості в межах суми заборгованості є юридично некоректним, оскільки чинне законодавство не передбачає часткового арешту майна без грошової оцінки його частки, яка в матеріалах справи відсутня.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не доведеності тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також наміру відповідача відчужити належне йому майно, враховуючи недоведеність співмірності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява АТ «ОТП БАНК» про забезпечення позову у справі за даним позовом задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 150-153, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Сидорова