К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2025 року місто Київ

справа 939/1490/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/3786/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Боряк Галини Юріївни на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Герасименко М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Після розірвання шлюбу вони разом з відповідачем досягли згоди, що діти повинні отримати належну освіту, а тому разом обрали платний приватний навчальний заклад «Атмосферна Школа», і на підставі заяви батьків дітей зарахували до вказаного закладу, де вартість навчання щомісячно становить 2290,00 грн. за кожну дитину. Вказує, що спочатку відповідач цікавився успіхами дітей, їх поведінкою, але на даний час кошти на оплату навчання дітей не надає. Зазначила, що вона (позивач) самостійно сплатила за навчання дітей у приватному навчальному закладі за 2024 рік 27820,00 грн., за 2025 рік 20610,00 грн., що загалом становить 48430,00 грн.

Вважає, що усю сплачену нею суму за навчання дітей необхідно стягнути з відповідача.

Враховуючи наведені обставини, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в розмірі 48430,00 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 24 215 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Боряк Г.Ю. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та відмовити в повному обсязі ОСОБА_2 у задоволені позову про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

На обґрунтування вимог скарги зазначала, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 185 СК України, віднісши до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, витрати понесені позивачкою на навчання дітей у приватній школі ТОВ «Атмосферна школа». Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що діти через виняткові (наприклад, пов`язані з розвитком їхніх унікальних здібностей чи станом здоров`я) не могли здобувати освіту безоплатно в державному закладі. Вказувала, що витрати на навчання у приватному закладі освіти не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не здійснив належної оцінки матеріального стану відповідача, а висновок про можливість працювати покладає на відповідача обов`язок фінансувати навчання у приватній школі є необґрунтований. При цьому, відповідач, незважаючи на відсутність офіційного працевлаштування, ніколи не ухилявся від виконання обов`язків з матеріального утримання дітей. Цей факт підтверджується не лише власними поясненнями відповідача, але й визнається позивачкою. Також у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою державного виконавця.

Також, вказує, що висновок суду про те, що «рішення про навчання дітей у приватному навчальному закладі з дистанційною формою освіти було спільно прийнято позивачем та відповідачем, діти протягом 2022-2025 років продовжують навчатися в обраному сторонами навчальному закладі» є необґрунтованим та не підтверджується наявними у справі доказами. Суд помилково ототожнив одноразову, ситуативну згоду відповідача, надану виключно в умовах надзвичайних обставин, із безстроковою згодою на подальшу оплату навчання у 2023 - 2025 роках. При цьому матеріали справи не містять жодного документа чи іншого доказу, який би свідчив про спільне прийняття батьками такого рішення щодо навчання у зазначений період.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі судового наказу, виданого 19 травня 2025 року Бородянським районним судом Київської області, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 16 травня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

З примусового виконання даного судового наказу 07 липня 2025 року було відкрито виконавче провадження № 78514660.

З копії довідки Вих.№01-07/1882 від 20 травня 2025 року та копії характеристики Вих.№01-08/241 від 21 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у 11 класі на дистанційній формі навчання ТОВ «Атмосферна школа» на підставі заяви батьків (наказ про зарахування №3-З від 26 вересня 2022 року).

Також, як вбачається з копії довідки про підтвердження укладання договору публічної оферти Вих.№146 від 20 травня 2025 року та копії характеристики Вих.№01-08/240 від 20 травня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зарахована до 4 класу на підставі заяви батьків у відповідності до наказу №3-З від 26 вересня 2022 року; наразі навчається у 6 класі; загальна сума сплачена за навчальний рік 2024/2025 становить 20610,00 грн.; місячна вартість навчання з вересня 2024 року по травень 2025 року становить 2290,00 грн.

Позивачем надано копії квитанцій про оплату нею послуг за навчання дітей у ТОВ «Атмосферна школа» за період з 2024 - 2025 рік в загальному розмірі 48430,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що діти почали навчатися у приватному навчальному закладі внаслідок прийняття батьками спільного рішення про це. Таке спільне рішення, відповідно до позиції відповідача, було як тимчасовий захід, щоб діти могли оперативно продовжити навчання, і на продовження навчання дітей у приватному навчальному закладі з вересня 2023 року по 2025 рік він був не згоден.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про навчання дітей у приватному навчальному закладі з дистанційною формою освіти було спільно прийнято позивачем та відповідачем, діти протягом 2022-2025 років продовжують навчатися в обраному сторонами навчальному закладі, а відповідачем не доведено факт заперечення проти продовження навчання дітей у вказаному закладі, суд прийшов до висновку, що витрати на оплату послуг з навчання дітей у приватному навчальному закладі в межах даної справи є додатковими витратами на утримання дитини, які мають нести обидва з батьків в рівній частці. Суд вважав доведеними понесені додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у загальному розмірі 48 430,00 грн., половина з яких підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 24 215,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги положеннями сімейного законодавства, які зобов`язують батьків брати участь у додаткових витратах на дітей.

Відповідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18, від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20 викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, наприклад, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16 погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат, оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16 зазначено, що дитина навчається в приватній школі за бажанням матері, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України.

Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Також позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі-садочку «Перша ластівка» при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчався у 2016-2018 навчальних роках.

У свою чергу, у постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 Верховний Суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про необхідність стягнення додаткових витрат на навчання у приватному навчальному закладі дитини, та вказали, що в той же час основною підставою для цього зазначав той факт, що вибір школи та навчання в ній дитини було погоджене обома батьками.

З наведеного вбачається, що навчання дитини у приватному навчальному закладі за рішенням лише одного з батьків та за відсутності особливих обставин, які зумовлювали необхідність навчання дитини у такому закладі та в такий спосіб, не дає однозначної можливості відносити витрати на оплату послуг приватного навчального закладу до додаткових витрат на утримання дитини. Разом з тим, якщо рішення про навчання дитини у приватному навчальному закладі прийнято спільно обома батьками, залежно від їх матеріальних можливостей та бажання, то витрати на оплату послуг приватного навчального закладу можуть бути віднесені до додаткових витрат на утримання дитини.

Як встановлено судом та підтверджено відповідачем, рішення про навчання дітей у приватному навчальному закладі дійсно було прийнято спільно позивачем та відповідачем, після повернення родити в Україну з-за кордону у 2022 році, попередньо ними погоджено та відповідало їх бажанням. Діти відповідно до їх спільного рішення навчаються у приватному навчальному закладі з 2022 року.

Судом першої інстанції не взято до уваги зміст доказів, а саме, згідно з Довідкою №146 від 20 травня 2025, виданою ТОВ «Атмосферна школа», вказано, що Договір публічної оферти на навчання доньки - ОСОБА_4 було укладено між навчальним закладом та позивачкою. В довідці зазначено, що дитина була зарахована до 4-го класу 26.09.2022 на підставі заяви батьків, однак відомостей про те, що в наступні навчальні роки дитина зараховувалась на навчання за заявою обох батьків у матеріалах справи відсутні. Також у Довідці №01-07/1882 від 20.05.2025, виданій ТОВ «Атмосферна школа», зазначено, що син ОСОБА_3 був зарахований до навчального закладу 26.09.2022 на підставі заяви батьків, проте документ не містить інформації про те, що у наступні роки дитина зараховувалась на навчання за спільними заявами обох батьків.

В даному випадку жодного доказу про погодження відповідачем на навчання дітей у приватному навчальному закладі ТОВ «Атмосферна школа» у період з 2024 по 2025 роки матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, а суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволені позову, такі судові витрати на користь відповідача необхідно компенсувати за рахунок держави. Тому з держави на користь відповідача підлягає компенсації судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн) 80 коп.

Таким чином, оскаржуване рішення не може бути визнано законним і обґрунтованим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боряк Галини Юріївни задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 вересня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з державного бюджету України в порядку компенсації за рахунок держави судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять) 80 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: