Справа № 404/5946/25
Номер провадження 2/404/1976/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Кропивницький

Фортечний районний суд м. Кропивницького в складі:

головуючої судді Варакіної Н.Б.

за участі секретаря Кірової А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення домашнього насильства,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення домашнього насильства. В обґрунтування зазначила, що перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем з 28.01.2024 по 28.04.2025. Протягом цього періоду відповідач неодноразово повертався додому у нетверезому стані, що призводило до конфліктів та сварок. Під час таких конфліктів відповідач виявляв словесну агресію, принижував її честь та гідність, дозволяв образи, лайку, крики, що завдавало позивачу душевних страждань. Також відповідач кілька разів вдавався до фізичного насилля, завдаючи тілесних ушкоджень у вигляді синців та бив по обличчю. Внаслідок чого відносно відповідача неодноразово виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника, а також притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначає, що дії відповідача завдали їй значних страждань, емоційного пригнічення, депресії, втрати почуття безпеки, порушення сну, тривожності, а тому просить стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу, серед іншого, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, п.9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з 28.01.2024 по 28.04.2025. Протягом цього періоду відповідач неодноразово повертався додому у нетверезому стані, що призводило до конфліктів та сварок. Під час таких конфліктів відповідач виявляв словесну агресію, принижував її честь та гідність, дозволяв образи, лайку, крики, що завдавало позивачу душевних страждань, також інколи вдавався до фізичного насилля, завдаючи тілесних ушкоджень у вигляді синців та бив по обличчю. Дані обставини підтверджуються наступними доказами.

Відповідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 621187 від 23.02.2025, 23.02.2025 року близько 21:30 год. громадянин ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , словесно ображав, принижував та погрожував співмешканці громадянці ОСОБА_1 . Заходом термінового заборонного припису стосовно кривдника обрано наступне - заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 5 діб з 23 год. 00 хв. 23.02.2025 року до 23 год 00 хв. 28.02.2025 року.

Відповідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 538519 від 28.04.2025, 27.04.2025 року близько 22:00 год. громадянин ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , вчиняв відносно своєї співмешканки домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме виражався в її бік грубою, нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та штовхав. Заходом термінового заборонного припису стосовно кривдника обрано наступне - заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 7 діб з 02 год. 10 хв. 28.04.2025 року до 02 год 10 хв. 05.05.2025 року.

Постановою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 07.05.2025 року (справа № 404/4372/25), яка набрала законної сили 19 травня 2025 року, за зазначеним фактом, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовим рішенням, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, на підставі чого, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такою особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Тим самим, наявність вини у діях відповідача у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру відносно позивача, у даному випадку, встановлено і не підлягає доказуванню.

Законом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VII від 07.12.2017 року.

Відповідно до ст.1 зазначеного Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п.3 ч.1 ст.1 Закону).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 Закону).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки (п.12 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя (п.1); колишнє подружжя (п.2).

За приписами пункту 9 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що постраждала особа має право на відшкодування кривдниками завданих матеріальних збитків і шкоди, заподіяної фізичному та психічному здоров`ю, у порядку, визначеному законодавством.

Статтею 30 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що особі, яка має право на відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих внаслідок домашнього насильства, моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню, та не пов`язана з їх розміром.

Порядок відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих унаслідок домашнього насильства, визначається Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування..

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд у свої постановах зауважує, що пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За викладених обставин, виходячи з заявлених позивачем підстав позову, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення їй моральної шкоди, яка полягає у моральних (душевних) переживаннях та стражданнях, яких вона (позивача) зазнала у зв`язку з вчиненням відповідачем відносно неї домашнього насильства психологічного характеру, що доведено преюдиційними судовими рішеннями в справах про адміністративні правопорушення (№ 404/4372/25), і згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, - знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, при цьому, зазначені підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та доведеними, та, в свою чергу, відповідачем, - не спростовані.

При цьому, при визначені розміру моральної шкоди суд враховує роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за якими факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та потребують від позивача додаткових зусиль для організації життя.

З огляду на викладене вище, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку про часткове задоволення позову, та, відповідно, визначає розмір компенсації моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити по фактично понесеними сторонами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення домашнього насильства задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду, завдану внаслідок домашнього насильства, в розмірі 5 000 (п`яти тисяч) грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Судові витрати залишити по фактично понесеними сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Рішення суду складене 05 .02.2026.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Б. Варакіна