Справа № 587/4965/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання - Бондаренко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Нижньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області, приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Степаненко Тетяна Іванівна про встановлення факту не проживання спадкоємців разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення факту неприйняття спадщини, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в особі представника адвоката Мазурової К. Д. звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просять встановити факт не проживання ОСОБА_3 із батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та неприйняття ОСОБА_3 спадщини після батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частки відповідно за кожним, припинивши право спільної сумісної власності. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/8 частці квартири, яка розташована: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все майно. Заповіт від його імені не посвідчувався. Серед спадкового майна, яке залишилось на дату смерті ОСОБА_4 , є частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28 січня 1998 року. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_4 був зареєстрований за вищевказаною адресою. На момент смерті ОСОБА_4 разом з ним були зареєстровані: син ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 та дружина - ОСОБА_1 , які вступили в спадщину як спадкоємці першої черги, а також оскільки були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї. Відповідач ОСОБА_3 у 2001 році виїхав до АР Крим, який з 2014 року є окупованим, де і проживає по теперішній час. Будь-які документи, видані, складені або посвідчені посадовими особами державних чи приватних установ АР Крим не визнаються Україною та не можуть прийматися нотаріусами України при вчиненні нотаріальних дій. Позивачі звернулись до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Степаненко Т. І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, але нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає за вказаною адресою з 2001 року і по теперішній час. А цей факт встановлюється у судовому порядку. Крім того у зв`язку з тим, що вищевказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, для видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири необхідно визначити частки у спільній сумісній власності шляхом укладення між співвласниками нотаріальний засвідчений договір про визначення часток, а сторони позбавлені у позасудовому порядку вирішити це питання, у зв`язку з тим, що відповідач не має змоги прибути до нотаріуса для укладання вищезазначеного договору. Серед спадкового майна, яке залишилось на дату смерті ОСОБА_4 , є частка квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28 січня 1998 року. Вищезазначена квартира належить позивачам, відповідачу та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної сумісної власності без визначення часток, а у зв`язку із смертю одного із співвласників укласти договір про визначення часток у квартирі немає можливості. Крім того, ОСОБА_3 не має змоги прибути до нотаріуса для укладення договору про визначення часток у спільному майні, тому позивачі вимушені звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, заяв чи клопотань від нього не надходило.

Від представника третьої особи Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника за наявними матеріалами справи, щодо заявлених позовних вимог не заперечують.

Третя особа приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Т. І. в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою, проживає у будинку АДРЕСА_2 із 1988 року. Сусідами її були ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після закінчення навчання у школі у 2001-2002 році ОСОБА_6 виїхав у Крим до родичів, там і проживає. Після цього бачила його декілька разів, приїжджав у відпустку.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що проживає із грудня 1981 року за адресою АДРЕСА_3 . Із позивачами є сусідами та перебуває із ними у дружніх відносинах. Син ОСОБА_6 закінчив школу і поїхав до рідних (двоюрідного брата) у Крим у 2001 році, там працював, приїздив додому дуже рідко у відпустку і ненадовго. Востаннє бачила його років сім тому назад.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №2208 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все його майно. Заповіт від його імені не посвідчувався.

Серед спадкового майна, яке залишилося на дату смерті ОСОБА_4 , є частка у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1998 року, запис в реєстровій книзі №891 (а.с. 16).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №172 від 04 вересня 2025 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області за адресою: АДРЕСА_1 та разом із ним були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 дружина; ОСОБА_2 син; ОСОБА_3 син. Заповіт від імені ОСОБА_4 на території Нижньосироватської сільської ради не посвідчувався (а.с. 32 зв.б.)

У довідці, виданій виконкомом Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №174 від 04 вересня 2025 року, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є власником квартири, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і має такий склад сім`ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований, але не проживає з 10 травня 2001 року і по теперішній час (а.с. 15).

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкова справа №195/2025 заведена 17 вересня 2025 року після смерті ОСОБА_4 (а.с. 18).

Приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Т. І. на усне звернення від 17 вересня 2024 року щодо оформлення спадкових прав на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнім постійним місцем проживання та реєстрації якого було: АДРЕСА_1 , було надано роз`яснення, що для вирішення питання можливості отримання свідоцтв про право на спадщину рекомендовано звернутися до суду та визнати факт неприйняття спадщини ОСОБА_3 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визначити частку в вищезазначеній квартирі за померлим (а.с. 11).

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 cт. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з ч. 1 cт. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно з пп. 1.2 п. 1 глави 10 розділу II Порядку місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 ЦК України.

Відповідно до пп. 1.13 п. 1 глави 10 розділу II Порядку місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо).

Відповідно до ч. 3 cт. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець встановив вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Таким чином, доказом прийняття спадщини та постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті може бути довідка про зареєстроване місце проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем, разом з тим сама по собі реєстрація місця проживання за певною адресою не є єдиним та безумовним доказом такого проживання.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Як зазначено у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 cт. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

При цьому згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року у справі № 6-41137св13, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", згідно з якою реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року у справі № 6-14554св15 реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, для реалізації прав та свобод особи реєстрація її місця проживання чи місця перебування наперед встановленого значення не має.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" висновки судів про те, що вирішальне значення при визначенні місця проживання особи є офіційні дані органу реєстрації місця перебування та місця проживання фізичної особи, а не дані про її фактичне місце проживання, є передчасними.

Отже, за умови наявності реєстрації місця проживання особи за певною адресою і при цьому фактичне постійне проживання особи за іншою адресою без проведення такої реєстрації у визначеному порядку не означає, що зазначена особа постійно проживає за місцем своєї реєстрації, якщо про це свідчать протилежні факти.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Зібрані у справі, досліджені судом кожен окремо та в сукупності докази у повній мірі підтверджують факт непроживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня його смерті та на час відкриття спадщини.

Згідно з п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Метою встановлення факту непроживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем є необхідність реалізації позивачами права на спадщину, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

За вказаних обставин єдиним існуючим і ефективним способом захисту порушеного права позивачів, а також способом для усунення розбіжностей в наявних документах у зв`язку з наявністю відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, є встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в судовому порядку.

З огляду на викладене, виходячи з інтересів позивачів щодо захисту їх права на спадкування, зважаючи на те, що позивачі не мають іншої можливості, окрім як в судовому порядку, встановити факт не проживання іншого спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доказово підтвердженими показами свідків та письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, не викликають сумніву в їх правдивості, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Згідно з постановою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20 щодо застосування способу захисту права на спільну сумісну власність, зроблено висновок, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, тобто на однакових засадах поряд з іншими правами та обов`язками, що включаються до складу спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Так, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Отже, до визначальних ознак спільної сумісної власності належать: 1) множинність суб`єктів права власності; 2) спільність майна; 3) невизначеність часток у праві власності.

У разі смерті одного зі співвласників спільної сумісної власності застосовуються не лише положення книги 6 «Спадкове право» ЦК України, а й окремі норми глави 26 ЦК України, що регулюють право спільної власності. Так, за загальним правилом ч. 2 ст. 370 ЦК України при виділі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

В силу ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Положенням ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Із позовної заяви вбачається, що позивачам, відповідачу та померлому квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності, тому частка кожного становить .

Оскільки визначення частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, бо у такому разі буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатність, у такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічні висновки також були зроблені Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року по справі №570/997/19.

Між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_4 відсутня домовленість, договір або рішення суду щодо визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, отже відповідно до вимог законодавства (ст. 370 ЦК України), виходячи із рівності часток, кожному співвласнику належить по частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимоги щодо визначення частки у спільній сумісній власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відповідно за кожним, припинивши право спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 володів спадковим майном, а саме частиною квартири за адресою АДРЕСА_1 на законних підставах, а тому вимоги позивачів в частині визнання права власності на спадкове майна підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 258,259, 263-265 ЦПК України, ст. 1261, 1268, 1270 ЦК України суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт не проживання ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлення факту неприйняття ОСОБА_3 спадщини після батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відповідно за кожним, припинивши право спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 право власності по 1/8 часток відповідно за кожним квартири, яка розташована: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. Г. Вортоломей