Провадження № 4-с/161/11/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Українина дії/бездіяльність органу примусового виконання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище скаргоюна дії/бездіяльність органу примусового виконання.

В обґрунтування скарги зазначив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться записи про арешти, накладені на все його майно у 2013 - 2016 роках, зокрема:

-постанова про арешт майна боржника ВП №36203014 від 01.02.2013 (Другий ВДВС м. Луцька);

-постанова про арешт майна боржника ВП №36814755 від 07.03.2013 (Другий ВДВС м. Луцька);

- постанова про арешт майна боржника ВП №49993028 від 25.04.2016 (Перший ВДВС м. Луцька), зареєстровано обтяження №15818243 від 16.05.2016;

- інші записи про обтяження, відображені у реєстрах та листах органів ДВС.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (витяг від 17.09.2025), виконавче провадження №49993028 відкрите 02.02.2016 та перебуває у статусі «Примусове виконання». Проте протягом більш ніж 9 років реальних виконавчих дій не проводилося, а строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження») сплив ще до початку дії воєнного стану.

Інші виконавчі провадження 2013 року фактично завершені, проте арешти не зняті. Таким чином, обмеження зберігаються без правової мети та порушують його право власності.

Орган ДВС (відповідь від 09.09.2025) підтвердив наявність обтяжень, але відмовився перевірити підстави їх подальшого існування чи скасувати арешти, пославшись на необхідність судового рішення. Це є бездіяльністю, яка суперечить ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до ЄКПЛ.

Вважає бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у Волинській області незаконною, просить зобов`язати скасувати арешти, накладені на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року скаргу було залишено без руху (а.с. 14).

21 жовтня 2025 року скаржником усунені недоліки скарги (а.с. 16-33).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній скарзі та призначено її до розгляду (а.с. 34).

13 листопада 2025 року представником заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України до суду подано відзив на скаргу, з якого вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, а також матеріалів скарги виконавчі провадження № 36203014, 36814755 стосовно боржника: ОСОБА_1 перебували на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Луцька ГТУЮ, а виконавче провадження №49993028 й на даний час перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

З огляду на вищевикладене, за фактичної відсутності відкритих виконавчих проваджень та неперебування у минулому виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутні правові підстави для визнання незаконною бездіяльності державного виконавця даного відділу (а.с.37-39).

14 листопада 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що відсутність виконавчих проваджень і тривале невжиття дій щодо зняття арештів свідчить про протиправну бездіяльність органів примусового виконання, яка порушує його право власності, гарантоване Конституцією України, Цивільним кодексом та Конвенцією про захист прав людини. А тому просить скаргу задовольнити (а.с.43-45).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2025 року залучено до участі у справі, в якості заінтересованої особи: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с.48).

26 листопада 2025 року на адресу суді від ОСОБА_1 надійшли пояснення щодо залучення Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку. З вказаних пояснень вбачається, що скаржник підтримує залучення Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку в якості заінтересованої особи, оскільки саме цей орган є правонаступником ліквідованих Першого та Другого відділів ДВС м. Луцька (а.с.50-53).

11 грудня 2025 року на адресу суд від представника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшли пояснення по справі, з яких вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні наступні обтяження:

-обтяження № 437078 зареєстроване 25.03.2013, реєстратор: Реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції Волинської області, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №36814755, видана 07.03.2013, головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ Воробей О.А. Дане обтяження внесено на підставі виконавчого провадження №36814755 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №0308/1851/12 від 26.02.2013 про конфіскацію в дохід держави всього мана ОСОБА_1 . 20.12.2013 державним виконавцем керуючись п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна);

-обтяження № 4424788 зареєстроване 27.01.2014, реєстратор: Реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції Волинської області, підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №36203014, видана 01.02.2013, головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ І.О.Левчук. Дане обтяження внесено на підставі виконавчого провадження №36203014 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №0308/8595/12 від 23.08.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Луцького спеціального комбінату комунально-побутового обслуговування 38 185,91 грн шкоди. 18.06.2014 державним виконавцем, керуючись п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна).

Згідно даних АСВП виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Луцького спеціального комбінату комунально-побутового обслуговування 38 185,91 грн шкоди, був повторно пред`явлений та станом на 11.12.2025 перебуває на виконанні, по якому відкрито виконавче провадження за №49993028. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем вжиті заходи примусового виконання, однак станом на 11.12.2025 рішення суду не виконане, борг не сплачений. У зв`язку з чим повідомляє, що рішення судів в межах виконавчих проваджень №36203014, 36814755 та 49993028 не виконанні, а тому відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.59-62).

12 грудня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення скаржника, відповідно до яких зазначено про те, що арешти блокують його банківські рахунки та порушують його права. А тому, просить суд визнати незаконною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо невжиття заходів зі скасування арештів. Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку скасувати: арешт (обтяження) за обтяженням №437078 (ВП №36814755); арешт (обтяження) за обтяженням №4424788 (ВП №36203014); усі арешти майна та банківських рахунків у межах ВП №49993028. Зобов`язати ВДВС у місті Луцьку внести необхідні зміни до відповідних державних реєстрів (а.с.81-82).

Судом приймається до уваги прохальна частина скарги саме в останній редакції, поданій до суду 12 грудня 2025 року.

У прохальній частині скарги ОСОБА_1 просив про розгляд справи проводити за його відсутності, вимоги за скаргою підтримує.

Представник Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях просив розгляд справи проводити без участі представника Відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, у своєму відзиві просив розгляд справи проводити без участі представника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Першому відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції перебував виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області № 161/14935/15-ц (виконавче провадження №49993028). В межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на невизначене майно боржника ОСОБА_1 (а.с.72).

Крім того, на примусовому виконанні у Другому ВДВС міста Луцька ГТУЮ перебував виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області № 0308/8595/12 (виконавче провадження № 36203014). В межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на невизначене майно боржника ОСОБА_1 . Дане виконавче провадження було завершено 18 червня 2014 року шляхом повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - у зв`язку з

неможливістю встановити особу божника, з`ясувати місце приживання божника) (а.с.75-76).

Крім того, на примусовому виконанні у Другому ВДВС міста Луцька ГТУЮ перебував виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області № 0308/1851/12 (виконавче провадження № 36814755). В межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на невизначене майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження. Дане виконавче провадження було завершено 20 грудня 2013 року шляхом повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - у зв`язку з відсутністю у боржника майна (а.с.78-80).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язки і права виконавців встановлені статтею 18 Закону, частиною другою якої передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У свою чергу, пунктами 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (п.1); стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (п.3); запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (п.11).

Аналогічні норми передбачені і Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до п.2 розділу І якого, єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Так, згідно п. 6, 7 розділу Х Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Положення №2432/5 вбачається, що дійсно чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд звертає увагу на наступні обставини.

Станом на день звернення скаржника до суду 06.10.2025 року, виконавчі документи, а саме виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області № 0308/1851/12 та виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області № 0308/8595/12 на примусовому виконанні не перебувають. Відомості щодо повторного пред`явлення вказаних виконавчих документів, на підставі яких був накладений арешт на майно ОСОБА_1 - представником суб`єкта оскарження суду не надані.

Як вбачається із змісту пояснень представника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що підстави для зняття арешту з майна скаржника ОСОБА_1 відсутні. При цьому, із змісту пояснень достовірно вбачається, що виконавче провадження №49993028 не завершене, та станом на день розгляду скарги судом на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області № 161/14935/15-ц.

Як вбачається з витягу з АСВП, що на примусовому виконанні ВДВС у місті Луцьку Західного (Львівського) МУМЮ перебуває ВП № 49993028 (а.с. 21). Внаслідок чого, зняття арешту з майна саме в межах вказаного виконавчого провадження, як про це просить скаржник, є безпідставним, а скарга до задоволення в цій частині не підлягає.

Частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що виконавчі провадження № 36203014, № 36814755, кожне зокрема, були завершені понад 10 років тому. Відомості щодо повторного пред`явлення виконавчих документів, на підставі яких був накладений арешт на майно ОСОБА_1 - представником суб`єкта оскарження суду не надані.

Таким чином, накладені державними виконавцями арешти в межах виконавчих проваджень № 36203014, № 36814755 втратили свою актуальність, а також перешкоджають боржнику мирно володіти своїм майном, у зв`язку з чим слід зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Українизвільнити майно ОСОБА_1 з-під арешту, задовольнивши скаргу в цій частині.

При цьому, у задоволенні скарги в частині визнання протиправною бездіяльності Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України- слід відмовити, оскільки зняття арешту в даному випадку можливо не інакше, як за рішенням суду. На момент завершення виконавчих проваджень № 36203014, № 36814755, кожного зокрема, підстави для зняття арешту з майна боржника також були відсутні. Внаслідок чого суд констатує, що жодної протиправної бездіяльності державний виконавець або інша посадова особа органу ДВС, в даному випадку, не допустили.

Також, передчасною є вимога ОСОБА_1 про зобов`язання ВДВС у місті Луцьку внести необхідні зміни до відповідних державних реєстрів, з огляду на те, що підстави для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виникнуть виключно після набрання даним судовим рішенням законної сили, та станом на день розгляду скарги по суті права скаржника в цій частині жодним чином не порушені.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При таких обставинах, суд приходить до висновку, про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

На підставі ст.ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 447, 450 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - задовольнити частково.

Зобов`язати посадових осіб Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України скасувати:

-арешт (обтяження) за №437078, зареєстрованого 25.03.2013 року, реєстратор: Реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції Волинської області, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №36814755);

-арешт (обтяження) №4424788, зареєстроване 27.01.2014 року, реєстратор: Реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції Волинської області, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №36203014).

В іншій частині вимог скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 30 січня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова