ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Чернівці Справа № 724/3854/25

Провадження №22-ц/822/374/26

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

учасники справи:

позивач Топорівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2025 року, головуючий у І-й інстанції Рівзан Ахмед огли Ахмедов,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Топорівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2025 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні (справа № 724/1018/24) щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191, ч.1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обидві справи мають тісний матеріально-правовий зв`язок, оскільки факти, встановлені в кримінальному провадженні №724/1018/24 щодо обвинуваченого ОСОБА_1 будуть мати преюдиційне значення для справи №724/3854/25 за позовом Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області до ОСОБА_1 про скасування права власності на земельну ділянку.

Зупинивши провадження у даній справі, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи з метою ухвалення в подальшому законного і обґрунтованого судового рішення.

На вказану ухвалу суду позивач Топорівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у даній справі оскаржується ухвала про зупинення провадження у справі, справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Законним є рішення, що ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам процесуального права ухвала районного суду не відповідає з огляду на таке.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (п.1 ст.6 Конвенції).

У відповідності з практикою ЄСПЛ, розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з національним законодавством завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2 ст.12 ЦПК України).

Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства (п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України).

За приписами статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених п. 1-3, 4-1 ч. 1 ст. 251 та п. 1-3 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 251 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для виникнення обов`язку суду зупинити провадження у справі.

Так, пунктом 6 частини 1 даної норми процесуального права визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 6 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі №214/9415/21 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №761/33089/20, вбачається, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Правові висновки щодо необхідності зазначення обґрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №1522/27468/12 та від 27.02.2019 року у справі №308/5006/16-ц.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 року у справі №910/17615/20, до вирішення якої було зупинено провадження у цій справі, виснував, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.03.2024 року у справі №907/882/22.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише наявність іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Тобто, між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

При цьому, неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Разом з тим, необхідно враховувати, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Топорівської сільської ради №190-8/21 від 27.05.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення товарного сільскогогосподарського виробництва на території Топорівської сільської ради за межами села Колінківці, та передачу йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0572 та скасувати рішення Державного реєстратора Хотинської міської ради Чернівецької області Заплітної О. М. про державну реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов у даній справі обґрунтований тим, що відповідач ОСОБА_1 , працюючи на посаді спеціаліста І категорії відділу земельних відносин та комунальної власності Топорівської сільської ради Чернівецької області, достовірно знаючи про відсутність у нього права на отримання у приватну власність земельної ділянки пайового фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порушення вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів у сфері земельних відносин, 18.05.2021 здійснив написання та подання до сільської ради заяви від імені особи, яка має з ним однакові прізвище, жителя с. Колінківці з ідентичними анкетними даними ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також не мав права на отримання у власність земельної ділянки пайового фонду, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером :03:004:0572 на території Топорівської сільської ради та передання її у приватну власність.

27 травня 2021 року на пленарному засіданні VІІІ сесії VІІІ скликання Топорівської сільської ради, на підставі складеного та наданого раніше спеціалістом-землевпорядником ОСОБА_1 проекту рішення, що містить відомості, які не відповідають дійсності, сесією (депутати якої, окрім ОСОБА_1 , не були обізнані про дійсні наміри останнього та обставини написання ним заяви від імені іншої особи) прийнято рішення №190-8/21 від 27 травня 2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Топорівської сільської ради за межами села Колінківці, та передачу йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0572, яке містило інформацію, яка повністю не відповідає дійсності.

В ході проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0572 відповідач надав державному реєстратору Хотинської міської ради особистий паспорт громадянина України і оригінал рішення Топорівської сільської ради №190-8/21 від 27.05.2021, приховавши від реєстратора відомості щодо передачі вказаним рішенням у власність земельної ділянки не йому, а іншому жителю с. Колінківці з ідентичними анкетним даними, який не звертався з відповідною заявою до сільської ради.

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є визнання незаконним та скасувати рішення Топорівської сільської ради №190-8/21 від 27 травня 2021 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, з подальшою передаючою у власність земельної ділянки, а також скасування рішення Державного реєстратора Хотинської міської ради Чернівецької області Заплітної О. М. про державну реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду судом кримінальної справи №724/1018/24 за матеріалами кримінального провадження № 0000389 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, де потерпілим є Топорівська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду одної справи до прийняття рішення в іншій справі.

Матеріали справи дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та їм цілком можливо надати юридичну оцінку щодо наявності чи відсутності підстав для вирішення справи по суті.

Відтак, у суду першої інстанції не було підстав для зупинення провадження.

При цьому, колегія суддів наголошує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої ст. 6 Конвенції, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції» («Frydlender v. France»), заява № 30979/96).

Зіставлення наведених вище суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до вимог статті 379 ЦПК України.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 січня 2024 року у справі №759/3868/23 та від 31 січня 2024 року у справі №759/7628/23.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області задовольнити.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І. М. Литвинюк

Судді: І. Н. Лисак

І. Б. Перепелюк