Провадження № 2/761/2399/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Юзькової О.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час та до досягнення нею повноліття. Заява мотивована наступним. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року між сторонами було розірвано шлюб. Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 , 2008 року народження, який постійно проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами існувала усна домовленість, відповідно до якої відповідач повинен був добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. До травня 2022 року відповідач періодично перераховував кошти, проте надалі ухилився від виконання свого обов`язку та припинив будь-яку фінансову участь у забезпеченні потреб сина. За таких обставин представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина аліменти за минулий час, починаючи з 13.05.2022 по 13.05.2025 у розмірі від усіх видів його доходів; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів його доходів щомісячно до досягнення сином повноліття.

Провадження у справі відкрито 05.06.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.10.2025 в адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якій відповідач ОСОБА_2 просить задовольнити позовні вимоги частково, шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі твердої грошової суми 4 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Того ж дня від відповідача надійшла додаткова заява до відзиву, в якій заперечує проти стягнення аліментів за минулий період, оскільки добровільно сплачував аліментів протягом усього спірного періоду.

Разом з тим, вказані заяви та додані докази не беруться судом до уваги, оскільки останні подано з порушенням положень ст. ст. 83, 178 ЦПК України без надання доказів їх направлення іншим учасникам процесу.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від учасників справи в адресу суду не надходило.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних в ній матеріалів та ухвалити рішення, в зв`язку з неподанням відповідачем відзиву.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено 27 квітня 2012 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва № № 2-2208/12 було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи.

Як зазначає представник позивача, після розірвання шлюбу між сторонами дитина проживає разом з матір`ю. Між позивачем та відповідачем було укладено усну угоду щодо сплати батьком аліментів на утримання дитини (сума коштів щомісячно на розсуд платника), яка виконувалась ОСОБА_2 до травня 2022 року.

За таких умов є необхідність відновити права ОСОБА_1 шляхом, вказаним у позові.

Обставини викладені стороною позивача щодо місця проживання дитини відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Так, за ч. 1 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені йому листи та інші подібні дії.

Отже, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачкою вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

З іншого боку Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, стороною позивача не було надано доказів, що матір`ю дитини отримувались від відповідача аліменти на утримання сина до травня 2022 у будь - який з вищезазначених способів.

Відсутні в матеріалах справи і докази, які б свідчили про участь відповідача в утриманні дитини у добровільному порядку.

Крім того, позивачем не надано доказів вжиття нею заходів щодо одержання аліментів.

Доказами, в розумінні положень ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що самі лише твердження сторони позивача щодо утримання батьком сина до травня 2022 не може бути покладено в основу рішення, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів за минулий час не може бут задоволений.

З іншого боку, вищенаведених норм матеріального права батько зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, а мати має право отримувати аліменти на її утримання за рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує , зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч .2 ст. 182 СК України.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік.

Так, ст. 7 Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень

На день розгляду справи Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» такий мінімум встановлений -для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України.

Розмір аліментів встановлюється у частці від доходу згідно з п. 5 ч. 1 ст. 183 СК України ( доходу платника на одну дитину).

Слід зазначити, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про неможливість виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини у встановленому чинним законодавством розмірі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини доходу платника.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову з 14.05.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

За положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

При поданні позовної заяви представник позивача наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже стороною дотримано вимоги ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Так, до матеріалів справи долучено копію договору про надання правової допомоги № 30/04, укладеного 30.04.2025 між адвокатом Скоромною І.М. та позивачем ОСОБА_1 .

За умовами договору, Адвокат надає Клієнту правову допомогу та розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату в його межах визначається сторонами окремим актом, який є невід`ємною частиною цього договору.

Також стороною позивача долучено Акт приймання-передачі наданих послуг від 14.05.2025 відповідно до якого надана наступна правова (професійна правнича) допомога по справі: надання консультацій Замовнику з вивченням документів, адвокатські запити і клопотання-вартість 8 000,00 грн.; складання та збір необхідних документів та інформації для підготовки позову, зняття копій документів та відправка позовної заяви та копій за допомогою АТ «Укрпошта»-вартість 16 000,00 грн.; представництво інтересів Клієнта в судових засіданнях-вартість 16 000,00 грн.

Платіжна інструкція №5К4М-9ТР6-М30К-ВРВМ від 03.05.2025, копія якої наявна в матеріалах справи, свідчить про те, що ОСОБА_1 сплатила на виконання укладеного договору з адвокатом суму у розмірі 40 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, згідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В свою чергу, в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 ) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові від 28 грудня 2020 року в справі №640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 201/14495/16 від 30 вересня 2020 року, в окремих випадках суд може самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене вище, зважаючи на предмет спору, зважаючи на те, що справа є типовою і не потребує вирішення складних правових питань, з огляду на характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, беручи до уваги, що розгляд справи проводиться без повідомлення (виклику) сторін, , суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4 000, 00 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, ст. ст. 180-182, 191, 194 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 в розмірі від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 13 травня 2022 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.,

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення (ст. ст. 353-357 ЦПК України із застосуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення (складання), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі пропуску з інших поважних причин (ч. 8 ст. 178, ст. 358 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не подана. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після закінчення апеляційного провадження.

Суддя