УХВАЛА

05 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 487/8724/18

провадження № 61-14054ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення та свідоцтв про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_5 , про визнання незаконними та скасування рішення та свідоцтв про право власності.

Заводський районний суд м. Миколаєва рішенням від 13 квітня 2020 року позов ОСОБА_4 задовольнив. Визнав незаконним та скасував рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29 червня 2004 року № 1080 в частині встановлення ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 14 липня 2004 року видане на ім`я ОСОБА_5 . Визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 14 липня 2004 року видане на ім`я ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з указаним рішенням суду особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 30 вересня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2020 рокувсправі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення, свідоцтв про право власностізакрив.

06 листопада 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в указаній справі, в якій просять скасувати вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без руху та встановлено заявникам строк для усунення недоліків, а саме: уточнення прохальної частини касаційної скарги щодо оскарження рішення суду першої інстанції; надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уточненої касаційної скарги з обґрунтуванням, які їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, порушені оскаржуваними ними судовими рішеннями у справі № 487/8724/18 та в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело, на їх думку, до ухвалення незаконного судового рішення; ОСОБА_1 зазначення, в чому полягає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при ухвалені оскаржуваної ухвали суду про закриття апеляційного провадження; надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження; надання доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Також цією ухвалою повідомлено заявників про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

У грудні 2025 року на електронну пошту Верховного Суду надійшла квитанція про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 5 000,00 грн.

28 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій вони просять: 1) скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєвавід 13 квітня 2020 року у справі № 487/8724/18, яке винесено без участі співвласників і без надання відповідачам доказів і заперечень через умисні дії позивачки ОСОБА_4 ; 2) скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року; 3) винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, так як позивач недобросовісно користувалась своїми процесуальними правами і пропустила строки позовної давності захисту своїх прав без поважних причин.

Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги заявниками усунуто частково.

У касаційній скарзі, яка надійшла на виконання вимог ухвали Верховного Суду заявники не уточнили її прохальну частину щодо рішення суду першої інстанції, яке не було переглянуто по суті судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційне провадження було закрито оскаржуваною ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року.

Також касаційна скарга не містить обґрунтування які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 порушені оскаржуваними ними судовими рішеннями та в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело, на їх думку, до ухвалення незаконного судового рішення.

ОСОБА_1 не зазначено, в чому полягає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при ухвалені оскаржуваної ухвали суду про закриття апеляційного провадження. У касаційній скарзі є узагальнене посилання на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до необґрунтованих рішень, що порушують її права власника, позбавляють правовстановлюючих документів і, як наслідок позбавляють права на нерухоме спадкове майно по АДРЕСА_1 .

Крім того, до касаційної скарги додано клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що через похилий вік і хвороби вона не змогла вчасно подати касаційну скаргу, повний текст ухвали суду апеляційної інстанції отримала поштою 20 січня 2026 року.

Аналізуючи обставини, наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За правилами частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Необхідно підкреслити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація цього права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України встановлено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Відповідно учасник справи, який звернувся з касаційною скаргою з пропуском процесуального строку, мав обґрунтувати поважність причини пропуску зазначеного строку та подати письмові докази на підтвердження зазначених обставин.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Миколаївським апеляційним судом постановлено 30 вересня 2025 року, повний текст складено 02 жовтня 2025 року, касаційну скаргу здано до відділення поштового зв`язку 06 листопада 2025 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Оскільки до відкриття касаційного провадження у справі Верховний Суд, без матеріалів цивільної справи, позбавлений можливості перевірити доводи щодо часу отримання скаржницею копії оскаржуваного рішення та обставини неотримання копії такого рішення, саме на заявницю покладається обов`язок довести обставини на підтвердження поважності причини пропуску строку та підтвердити такі обставини відповідними письмовими доказами.

Доказів, які свідчать про недотримання апеляційним судом частини п`ятої статті 272 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано.

При цьому, заявниця повинна була цікавитися рухом справи, так як саме за її апеляційною скаргою було оскаржене рішення суду першої інстанції, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених достатніми та належними доказами, для звернення з касаційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Отже, через недостатність відповідних доказів не встановлено правових підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення з цією касаційною скаргою, що зумовлює настання певних наслідків, зокрема визнання наведених заявницею причин пропуску такого строку неповажними, а також повернення касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що заявниками не усунуто в повній мірі недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не усунули недоліки касаційної скарги у повному обсязі, така скарга підлягає поверненню особам, які її подали.

Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення та свідоцтв про право власності вважати неподаною та повернути заявникам.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров