Справа №345/7491/25
Провадження № 2/345/641/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка прийнялв спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_3 залиилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку АДРЕСА_1 . 09.12.2025 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва прр право на спадщиу за заповітом на вищевказане домоволодіння у звязку із тим, що право власності на даний житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 та у звязку із відсутністю правовстановллюючого документа на майно.Тому позивач змушений звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Наголошує, що на виділення частки у колгоспному дворі він не претендував і не претендує, відмовляється від неї, не має наміру набувати її у власність.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1

09.12.2025 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 та у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на майно.

Відповідно до виписки з погосподарської книги №3 ст.1, яка видана старостою сіл Негівці та Гуменів Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, згідно погосподарського обліку в АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, побудований в 1989 році, який належить ОСОБА_1 ; голова домогосподарства - ОСОБА_1 .

З інвентаризаційної довідки від 17.09.2025 року, яка видана ФОП ОСОБА_5 , 21.03.1991 року за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 , було зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ; підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності 21.03.1991 року, видане виконкомом Негівської сільської ради на підставі рішення виконкому Калуської районної ради від 16.01.1991 року №5, реєстровий запис №194, книга №1.

Відповідно до довідки №188 від 26.12.2025 року, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради Калуського району, в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року, проживали і були зареєстровані: голова сімї - ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_1 .

Згідно із Законом України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, вказаним особам належало по 1/4 частині вказаного будинковолодіння.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Отже, після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_3 , будучи дружиною спадкодавця ОСОБА_4 , як спадкоємець за законом першої черги, відповідно до ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , проживаючи спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до ст.1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті, звернувшись із заявою про прийняття спадкового майна.

Відповідач ОСОБА_2 відмовився від права власності на належну йому частку домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно ч. 3 статті 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.

Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_2 від належної йому частки у майні колишнього колгоспного двору.

За таких обставин, враховуючи, що позивачу, як співвласнику, належить 1/4 частина будинковолодіння по АДРЕСА_2 частину він успадкував після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовився від права власності на належні йому частку, то за позивачем слід визнати в цілому право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963року), ст.ст. 346, 347, 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 20.01.2026 року.

Суддя