АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Чернівці

Справа № 723/4193/25

провадження № 822/204/26-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Лисака І.Н.,

за участю секретаря судового засідання Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області, Служба у справах дітей Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 жовтня 2025 року,

головуючий у суді першої інстанції суддя Пташник А.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області, Служба у справах дітей Петровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визначення способу участі у вихованні дитини.

ОСОБА_1 заявив клопотання про забезпечення позову.

Заява вмотивована тим, що сторони перебувають у процесі розірвання шлюбу. Відповідач обмежує позивача у праві спілкування з дитиною, проте сама дитина є дуже емоційно прив`язаною до батька. В телефонному режимі відповідач не надає позивачу можливості поспілкуватися з дитиною.

Просить суд забезпечити позов, шляхом встановлення тимчасового графіку побачень батька - ОСОБА_1 , з його малолітньою донькою ОСОБА_3 , за допомогою здійснення відео дзвінків (відео конференції), з 20 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. кожний понеділок, середу та неділю тижня.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, судом неповно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, сторона позивача просить застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог чинного законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Так, пунктом 3 частині 1 цієї статті визначено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчинити певні дії у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи те, що предметом позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є вимоги немайнового характеру про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції обґрунтовано послався на неможливість вжиття таких заходів забезпечення позову з огляду на вимоги п. 10 ст. 150 ЦПК України, який визначає, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 759/119/18, подібному до правовідносин, що виникли у даному спорі, зазначено, що згідно з ч. 10ст. 151 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Забезпечення даного позову в обраний позивачем спосіб є вирішенням справи по суті.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 15 серпня 2025 року у справі № 724/1782/24 (провадження № 61-5099св25), від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у цих справах між сторонами існував спір щодо усунення перешкод в участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, тоді як предметом даного спору є вимоги про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 752/21544/18, скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановлення дня тижня та часу зустрічей для спілкування позивача з донькою фактично вирішує по суті одну із заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визначення способу та порядку участі у вихованні доньки. Забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті. Тому правильним є висновок апеляційного суду щодо тотожності вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, що відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається.

Як вбачається із наведеного вище, обраний позивачем вид забезпечення позову у даній справі є тотожним частині позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до ОСОБА_3 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, шляхом здійснення відеодзвінків із застосуванням належних ОСОБА_1 технічних засобів та необхідного для цього програмного забезпечення щоденно з 20 год. до 21 год.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що задоволення заяви про забезпечення поданого позову ОСОБА_1 заявленим ним способом, фактично є вирішенням вимог позову ОСОБА_1 , шляхом їх задоволення, без розгляду справи по суті, що є порушенням приписів ч.10 статті 150 ЦПК України.

Відповідно до положень вказаної норми Закону, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. На підставі наведеного вище, необхідно дійти висновку, що тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності відновлення довірчих відносин та емоційного контакту між батьком та дитиною, що відповідатиме інтересам як батька, так і дітей, та повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей з батьком, є обставиною, яка підлягає встановленню в ході вирішення вимог заявленого позову по суті, і не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення питання про забезпечення позову, оскільки застосування судом таких заходів забезпечення позову за змістом заявлених вимог є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, ініційований представником позивача вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування.

Відтак правильним є висновок суду першої інстанції щодо тотожності вказаних позивачем заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, що відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 06 лютого 2026 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

І.Н. Лисак