ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/7398/23 Головуючий суддя І інстанції Саркісян О. А.
Провадження № 22-ц/818/20/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року, по справі № 644/7398/23, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа Чугуївське управління державної Казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3400 грн.; стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія БАБ №157559 за ч.2 ст.126 КУпАП, капітаном поліції СРПП ВПД №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області Деркачом А.В., якою передбачено накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Не погодившись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. 26.07.2023 року Орджонікідзевський райсуд м. Харкова виніс рішення про скасування постанови серія БАБ №157559, за позовом ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач вважає притягнення його до адміністративної відповідальності не законним, так як в подальшому зазначену постанову було скасовано в судовому порядку, а справу закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. При цьому діями посадової особи були доставлені позивачу незручності, які полягали у розладі душевного здоров`я внаслідок притягнення його до адміністративного правопорушення, переживання, які він отримав під час судових розглядів, моральні страждання, які спричинені протиправною поведінкою посадової особи, в зборі доказів своєї невинуватості, втрати часу для оплати судових зборів та відправлення позовних скарг, втрата часу на прибуття до суду, так як знаходиться від місця проживання позивача більше ніж 70 км.

Також зазначав, що якби позивач не звернувся за захистом свої прав, то на нього було б незаконне адміністративне стягнення у вигляді 3400 грн.

16.10.2023 року представник третьої особи - Чугуївського управління Державної казначейської служби України в Харківській області надав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких просять відмовити в задоволенні позову, розглянути справу без участі представника управління, посилаючись на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава України як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Куп`янське РВП ГУНП в Харківській області не має статусу юридичної особи, не має коду ЄДРПОУ, а є лише структурним підрозділом ГУНП в Харківській області, тому є неналежним відповідачем. Отже позивач помилково визначив, що Держава в особі Управління є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за шкоду завдану діями працівників поліції, які на думку позивача завдали йому шкоду. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Стеганцов М.С. просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того , чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказує, що суд першої інстанції хоча і зазначає, що відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від того чи були застосовані будь-які заході примусу з боку держави, але виносить протилежне рішення, в якому відмовив у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління національної поліції в Харківській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказує, що доводи позивача щодо незаконності притягнення останнього до адміністративної відповідальності є безпідставними та не обґрунтованими.

З наявних матеріалів не встановлено наявності доказів, підтверджуючих неправомірність дій поліцейського ГУНП в Харківській області при складанні відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, а сама постанова про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП не є доказом неправомірності дій поліцейського ГУНП в Харківській області та підставою для відшкодування позивачу шкоди.

Вказує, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність ГУНП в Харківській області заподіяло позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не зовсім відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд своє рішення обґрунтував наступним.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана.

Посилання позивача на те що, діями посадової особи були доставлені позивачу незручності, які полягали у розладі душевного здоров`я внаслідок притягнення його до адміністративного правопорушення, переживання, які він отримав під час судових розглядів, моральні страждання, які спричинені протиправною поведінкою посадової особи, в зборі доказів своєї невинуватості, втрати часу для оплати судових зборів та відправлення позовних скарг, втрата часу на прибуття до суду, так як знаходиться від місця проживання позивача більше ніж 70 км, не приймаються судом.

Збір доказів по справі, оплата судового збору та час для цього, відправлення позову, проїзд до суду не є моральними стражданнями особи. Законом передбачений процесуальний порядок компенсації судових витрат, перелік яких встановлений.

Всі інші доводи позивача, викладені в позовній заяві та відповіді на позов ніякими доказами не підтверджені.

З огляду на те, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, а позивач не надав таких належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та її розміру, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, порушення особистих немайнових прав позивача, завдання йому душевних страждань, позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає недоведеними, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, але з відповідними доповненнями.

У даному випадку позивач не також довів законних підстав для відшкодування моральної шкоди, а не її недоведеність. Наведені з цього приводу Головним управлінням національної поліції в Харківській області у відзиві на апеляційну скаргу аргументи знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Однак, позивач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не навів доказів на підтвердження доводів про те, що під час його притягнення до адміністративної відповідальності орган поліції (службові особи поліції) діяли незаконно.

У постанові від 22 січня 2025 року, справа № 335/6977/22 ( провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 124 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відрізняються від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

А саме має бути встановлено наявність правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Судовим розглядом встановлено, що 17.05.2023 року позивача було притягнуто поліцейським СРПП ВПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції Деркачом А.В. до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 року, яке 08.08.2023 року набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Скасовано постанову серії БАБ №157559 від 17.05.2023 року, що винесена інспектором СРПП ВПД №1 Куп`янського РВП капітаном поліції Деркачем Андрієм Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень, провадження по справі закрито.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції відповідно до вказаних норм цивільного процесуального права правильно встановив вищевказані обставини справи. Тому судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, проте вважає, що мотивувальну частину рішення належить доповнити додатковими висновками щодо підстав такої відмови.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи хі встановлених обставин справи у суду першої інстанції також були підстави для застосування наступних правових висновків Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22 також зазначила: "У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При не встановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності".

У своїх висновках у даній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону №266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів.

З урахуванням наведених правових норм Велика Палата Верховного Суду виснувала, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закон № 266/94-ВР.

Отже, працівник поліції Департаменту патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, у зв`язку з чим немає підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1176 ЦК України та положень Закону №266/94-ВР, як то просив позивач, обґрунтовуючи свій позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди саме за спеціальними підставами відповідальності (пункти 102-103, 133-134 постанови ВПВС від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22).

Як вбачається із позовної заяви, позивач просив стягнути із Державного бюджету України з підстав, передбачених спеціальними нормами, що регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а саме ст. 1176 ЦК України та ч. 3 Закону №266/94-ВР, з якої вбачається, що громадянинові відшкодовуються (повертаються штрафи), стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином, а також суми сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Позивач вважав, що йому спричинена моральна шкода за обставин скасування постанови поліцейського у судовому процесі та закриття провадження за ч.2 ст.126 КУпАП з підстав, з підстав передбачених ст. 1176 ЦК України та ст. 2 Закону №266/94-ВР. Інших доводів та відповідних доказів щодо незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності позивач не зазначив.

Оскільки у даній справі з`ясуванню підлягало питання застосування спеціальних норм матеріального права, як підстав відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України та деталізовані у Законі №266/94-ВР, ухвалою Харківського апеляційного суду від 319 серпня 2024 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою палатою Верховного Суду справи № 335/6977/22.

У своїх висновках, висловлених у постанові від 22.01.02025 у справі №335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону №266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів.

З урахуванням наведених правових норм Велика Палата Верховного Суду виснувала, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

Отже, оскільки Головне управління Національної поліції в Харківській області не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, у зв`язку з чим немає підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1176 ЦК України та положень Закону №266/94-ВР, як то просив позивач, обґрунтовуючи свій позов про стягнення моральної шкоди саме за спеціальними підставами відповідальності.

В апеляційній скарзі позивач просив повністю скасувати судове рішення, яким позов задоволено частково, та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, але ці доводи скарги не знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, обґрунтованих спеціальними нормами про відшкодування шкоди органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

Тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом доповнення вищевказаними мотивами відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2024 року змінити.

Доповнити мотивувальну частину рішення мотивами викладеними у цій постанові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 19 січня 2026 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді - Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.