Справа № 487/673/25
Провадження № 2-п/487/6/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2026 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про забезпечення позову, у якій представник просить забезпечити позов шляхом зупинення виконавчих дій, а саме зупинити стягнення у виконавчому провадженні АСВП 80075932, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим Артемом Дмитровичем.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи встановлено, що 18 серпня 2025 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення у справі № 487/673/25 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

22 грудня 2025 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, в якій останній просить: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2025 року у справі № 487/673/25 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2025 року у справі № 487/673/25 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 06.01.2026 вказану заяву прийнято до розгляду.

23 січня 2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. відкрито виконавче провадження №80075932 з виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2025 року у справі № 487/673/25.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову заявник зазначає, що невжиття цих заходів може ускладнити захист прав відповідача у випадку фактичного виконання виконавчого листа, до вирішення справи по суті стягнення на підставі оспорюваного заочного рішення. Правовою підставою зазначає ст.ст. 149, 150, 432 ЦПК України та ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Зі змісту частини першої статті 152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 Пленум Верховного Суду України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача ( заявника).

Вказане свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Отже положення статей 149, 150 ЦПК України регламентують забезпечення позову до подання позову та на стадії розгляду справи.

Перегляд заочного рішення суду за своєю правовою природою не є стадією розгляду справи, а є однією із форм перегляду судових рішень, яка має свої правила, визначені статтями 284-288 ЦПК України.

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення заяви про перегляд заочного рішення.

Крім цього, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів саме позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однак у цій справі заяву про перегляд заочного рішення та заяву про зупинення стягнення за виконавчим документом, виданим на підставі заочного рішення, подано відповідачем по справі.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє права відповідача звернутись із заявою про перегляд заочного рішення, проте, враховуючи наведене вище, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, яке набрало законної сили і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо посилання заявника на ч. 3 ст. 432 ЦПК України, якою передбачено, що до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання, заявник не звернув уваги на те, що ця стаття стосується визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У цій справі перед судом ставиться питання про перегляд заочного рішення суду, а не оскарження виконавчого документу, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, а тому положення ст. 432 ЦПК України не застосовуються.

За таких обставин, враховуючи, що цивільним процесуальним законом не передбачено право суду вживати заходи забезпечення заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-150, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 05 лютого 2026 року.

Суддя: З.М. Сухаревич