Справа №351/1261/25
Номер провадження №2/351/105/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Мартинюка В.І,

з участю секретаря Григоращук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Снятинської міської ради про визнання права власності,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , Снятинської міської ради про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивача ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який померлий заповів ОСОБА_1

07 листопада 2023 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на спадкове майно. За життя спадкодавець не встиг оформити право власності на житловий будинок. Згідно довідки, виданої Старостинським округом № 3 АДРЕСА_1 ОСОБА_4 належав спадкодавцю як голові робітничого двору. Станом на 15.04.1991, в даному господарстві, яке відносилося до суспільної групи робітничий двір, були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальній конторі, у зв`язку із відмовою нотаріуса, він звернувся до суду із цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує (а.с.77).

Представник відповідача Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився. 21.11.2025 від представника до суду надійшла письмова заява, в якій вказав, що справу розглядати без його участі, рішення винести на розсуд суду (а.с. 90).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

18 серпня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Снятинської міської ради про визнання права власності без руху з надання строку позивачу для виправлення недоліків, вказаних в ухвалі суду.

15 вересня 2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.

16 вересня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі, призначення підготовчого судового засідання та витребування у Першої Снятинської державної нотаріальної контори належним чином засвідченої копії спадкової справи.

04 грудня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 . Його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 68 зв.).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 68 зв.).

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.08.2006 вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб у Возилівській сільській раді Бучацького району Тернопільської області. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_11 , дружини ОСОБА_11 (а.с. 21).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 02.05.2023 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Горішнє Залуччя Коломийського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис за № 280 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 16.02.2001 ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 в с. Горішнє Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9 (а.с. 8).

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 21.08.2017 вбачається, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 в с. Горішнє Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис за № 28 (а.с. 6).

Відповідно до копії заповіту від 03.08.2009, посвідченого 03.08.2009 секретарем Горішньозалучанської сільської ради Кузенком М.П., ОСОБА_3 все своє майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів своєму онуку ОСОБА_1 , 1983 р. нар. (а.с. 69).

Із довідки Старостинського округу № 3 с. Горішнє Залуччя, с. Долішнє Залуччя від 13.07.2023 № 691 вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у господарстві АДРЕСА_1 окрім померлого, зареєстрованих осіб не було. Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчений у виконкомі Горішньозалучанської сільської ради за реєстровим № 26 від 03.08.2009 (а.с. 70).

Із довідки Старостинського округу № 3 с. Горішнє Залуччя, с. Долішнє Залуччя від 11.12.2023 № 1172 вбачається, що у господарстві на підставі погосподарської книги № 9 за 1991-1995 роки по с. Горішнє Залуччя особовий рахунок № НОМЕР_7 в господарстві, головою двору якого був ОСОБА_3 , яке відноситься до суспільної групи робітничий двір, що знаходиться по АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова сім`ї, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дружина та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - дочка. Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчувався у виконкомі Горішньозалучанської сільської ради за реєтровим № 26 від 03.08.2009 (а.с. 29).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.08.2023 за № 73414162, заповіт від імені ОСОБА_3 чинний, номер у спадковому реєстрі № 48745940 (а.с. 74).

Із витягу про реєстрацію в Спадковому від 01.08.2023 за № 73414216 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова спарва № 181/2023 (а.с. 75) .

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав постанову державного нотаріуса Першої Снятинської нотаріальної контори Білоконь К.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності спадкодавця на будинок АДРЕСА_1 (а.с.76).

Із довідки державного нотаріуса Першої Снятинської нотаріальної контори Білоконь К.С. від 07.11.2023 № 1220/02-14 вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с.76 зв.).

Відповідно до висновку про вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 11.09.2025, ринкова вартість житлового будинку «А», господарські будівлі та споруди становить 150 322 грн (а.с.42).

Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи робітничий двір.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

За змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

У разі віднесення господарства до робітничого двору норми статей 120, 123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, не застосовуються. Тому не має значення, яка кількість осіб і хто саме зазначений у архівних матеріалах сільської ради, оскільки право власності на нерухоме майно виникло лише у голови робітничого двору не залежно від складу сім`ї та членів двору.

За приписами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той зподружжя, який його пережив, табатьки(ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок.

Однак позивач ОСОБА_1 отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що не надав правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності спадкодавця на житловий будинок.

Проте, суд вважає, що право позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи «робітничий двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова сім`ї, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дружина та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - дочка.

За життя голова двору ОСОБА_3 залишив заповіт, згідно з яким все своє майно заповів онуку ОСОБА_1 . Заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 01.08.2023 останній прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_3 , інших спадкоємців за заповітом не має. Дочка спадкодавця ОСОБА_2 проти визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_1 не заперечує, тому суд вважає, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На думку суду, без визнання права власності за позивачем на спадкове майно у судовому порядку позивач позбавлений можливості оформити свою спадщину за заповітом.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Снятинської міської ради про визнання права власності підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було.

Отже, стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Снятинської міської ради про визнання права власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Снятинська міська рада, , місцезнаходження: пл. Незалежності, 1, м. Снятин, Коломийський район, Івано-Франківська область.

Повний текст рішення складено 19.01.2026.

Суддя Василь МАРТИНЮК