Справа №534/220/26
Провадження №2-о/534/9/26
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

05 лютого 2026 року м. Горішні Плавні

Суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Солоха О.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій прохає встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тією самою особою, що підтверджується всіма поданими документами, яка в документах зазначена як ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , у свідоцтві про шлюб, свідоцтві про народження дитини та актових записах органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Перевіривши заяву та додані до неї документи, вважаю, що заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. 5 ч. 2 до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України, при зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту, заявник має зазначити який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

За змістом п.12 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Про це також зазначено і в листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, а саме, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення.

При цьому, органи, що видали правовстановлюючий документ, можуть виправити помилку в такому документі лише у тому разі, якщо в документах, на підставі яких видавався правовстановлюючий документ даної помилки не було, і помилка була допущена саме з вини органу, який видав правовстановлюючий документ (технічна помилка).

Якщо ж в документах, на підставі яких відповідним державним органам видано правовстановлюючий документ також наявна помилка, встановити належність правовстановлюючих документів може тільки суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявниця просить встановити факт належності їй ОСОБА_1 , свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтва про народження дитини з метою можливості оформлення пенсії.

Також зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення убачається, що підставою звернення із заявою до суду є неможливість позасудового порядку врегулювання даного питання, виключно, як в судовому порядку. Однак, в заяві не зазначено, чи зверталась заявниця з питанням щодо внесення виправлень у свідоцтво про укладення шлюбу та у свідоцтво про народження та не долучено жодних доказів того, що вона зверталася з даним питанням щодо внесення виправлень.

Всупереч зазначеним вимогам п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України заявницею у поданій заяві не зазначено причини неможливості вирішити питання у позасудовому порядку, що стосується встановлення факту належності правовстановлюючого документу, зокрема, причину неможливості внесення виправлення у документи або отримання нових документів без помилок.

Крім того, у поданій заяві, в порушення п.2, п.6, п.8, п.9, п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України не зазначено: повну адресу проживання, поштовий індекс, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету заявника; місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету заінтересованої особи; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, прохальна частина заяви викладена не коректно, адже заявник прохає «встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тією самою особою, що підтверджується всіма поданими документами, яка в документах зазначена як ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , у свідоцтві про шлюб, свідоцтві про народження дитини та актових записах органів державної реєстрації актів цивільного стану».

Згідно із п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, заявниці необхідно уточнити та конкретизувати заявлені вимоги відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст.185 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десятиденний строк для подання до суду заяви на виконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху, з урахуванням зазначених в ухвалі суду недоліків, який починається з дня вручення їй цієї ухвали у такий спосіб:

уточнити та конкретизувати заявлені вимоги;

зазначити у заяві повну адресу, поштовий індекс, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету заявника;

зазначити у заяві місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету заінтересованої особи;

зазначити у заяві відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

зазначити у заяві зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

зазначити у заяві про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

зазначити у заяві про підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

зазначити причини неможливості вирішити питання у позасудовому порядку, що стосується встановлення факту належності правовстановлюючого документу, зокрема, причину неможливості внесення виправлення у документи або отримання нових документів без помилок та надати відповідні докази.

В разі якщо заявник не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Солоха