Справа № 703/257/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Волосовський В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до ч.5 ст.165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

15 січня 2026 року після визначення системою автоматизованого розподілу справ головуючого судді у вказаній справі, направлено запит до Балаклеївської сільської ради з метою встановлення місця проживання чи перебування боржника ОСОБА_5

19 січня 2026 року до суду надійшла відповідь Балаклеївської сільської ради щодо зареєстрованого місця проживання боржника.

Розглянувши надані матеріали, суддя приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Як визначено у ст. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України, той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків дитини, з яким дитина проживає у визначеному Законом порядку.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що звертаючись до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявником, на предмет обґрунтування заявлених вимог, не долучено будь-яких доказів, що підтверджують факт її сумісного проживання з дітьми та перебування останніх на утриманні заявника.

Відтак, в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України стягувачем не зазначено доказів на підтвердження того, що спільні діти перебувають саме на її утриманні.

Окрім того, відповідності з ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо:

- заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

- заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

ОСОБА_1 просить стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вимоги статті 161 ЦПК України є конкретними і не містять альтернативи.

Так, судовий наказ може бути видано у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, або у разі пред`явлення вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Статтею 161 ЦПК України не передбачено стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку.

Відтак, розмір аліментів, які просить стягувати ОСОБА_1 , не передбачений ст.161 ЦПК України як такий, що підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

У відповідності з п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Таким чином, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст.ст. 161, 163 ЦПК України, відтак, відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей необхідно відмовити.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Згідно п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись п.п. 1,3 ч.1 ст. 165, ст. 260, 261 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Суддя: В.В. Волосовський