УХВАЛА

05 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 146/2052/24

провадження № 61-824ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року позов повернуто особі, яка його подала.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків скарги, а саме: зазначення адреси електронної пошти (за наявності), а також відомостей про наявність або відсутність у ОСОБА_1 електронного кабінету; надання документу, що підтверджує сплату судового збору на належний рахунок у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала у зв`язку із несплатою судового збору.

03 лютого 2025 року ОСОБА_1 повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня

2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору та подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року із зазначенням поважних причини для поновлення такого строку (за їх наявності) та наданнями доказів на їх підтвердження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала у зв`язку із несплатою судового збору.

30 квітня 2025 року ОСОБА_1 втретє подала апеляційну скаргу на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків скарги, а саме: подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, із зазначенням поважних підстав для його поновлення (з відповідними доказами); надання доказів сплати судового збору або ж надання відповідних доказів, що будуть підставою для звільнення від його сплати; приведення у відповідність апеляційної скарги вимогам частини третьої статті 356 ЦПК України щодо належності позивачеві підпису.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня

2024 року.

Крім того, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 21 серпня 2025 року вчетверте подала апеляційну скаргу на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня

2024 року, яку ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 серпня 2025 року було залишено без руху для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання обґрунтованої заяви про поновлення строку, із зазначенням інших підстав для його поновлення; надання додатків, про які зазначено в апеляційній скарзі та доказів сплати судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня

2024 року.

19 вересня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 червня

2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2025 року (провадження

№ 61-11858ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 повторно подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 червня

2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2025 року (провадження

№ 61-13349ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто.

12 січня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 втретє подала касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 червня

2025 року, яку просить скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки працівники апеляційного суду з матеріалів справи могли самостійно встановити причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції. Вважає, що якщо апеляційна скарга вперше була подана вчасно, проте безпідставно була повернута іншими працівниками апеляційного суду, то вина у пропуску строку на апеляційне оскарження покладається на особу, яка безпідставно повернула попередню апеляційну скаргу, а не на апелянта. Крім того клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження може бути подане як письмово, так і в усній формі. Також вказує, що апеляційний суд помилково вказав про недотримання форми підписання апеляційної скарги.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 352 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії»

від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»

від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

У розглядуваній справі апеляційний суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу, в ухвалі від 05 травня 2025 року вказав, що ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, проте не обґрунтувала наявність підстав для поновлення цього строку. Крім того ОСОБА_1 не надала доказів сплати судового збору або документів, які б підтверджували підстави для звільненні її від такої сплати, а апеляційна скарга не містить всіх необхідних реквізитів підпису, зокрема прізвища та ім`я особи, яка її підписала.

28 травня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої зазначила, що апеляційний суд не позбавлений можливості витребувати матеріали цивільної справи та самостійно перевірити поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Аналіз положень статті 357 ЦПК України свідчить, що саме на особу, яка подає відповідну апеляційну скаргу покладається обов`язок, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, заявити відповідне клопотання про поновлення пропущеного строку, а також навести поважні причини, що зумовили пропуск строку, незалежно від того, чи наявні у розпорядженні апеляційного суду матеріали цивільної справи.

ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали апеляційного суду від 05 травня

2025 року в частині наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, а суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Доводи заявниці, про те, що в цьому випадку заява про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження могла бути заявлена усно, є помилковими, оскільки заяви, клопотання і заперечення в усній формі можуть бути заявлені під час судового засідання, що дозволяє зафіксувати їх зміст відповідними технічними засобами відповідно до положень Глави 7 Розділу ІІІ ЦПК України.

Встановивши, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 30 квітня 2025 року на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року, апеляційний суд правильно вказав на пропуск визначеного законом строку на апеляційне оскарження.

Оскільки станом на 02 червня 2025 року вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху виконано не було, заявниця не навела поважних причин для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, Вінницький апеляційний суд правомірно застосував наслідки, передбачені частиною четвертою статті 357 ЦПК України та пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України у вигляді відмови у відкритті апеляційного провадження.

Доводи заявниці про те, що надіслані їй копії ухвал апеляційного суду

від 05 травня та від 02 червня 2025 року не підписані суддями, суперечать відомостям Єдиного державного реєстру судових рішень та матеріалам справи розміщеним в підсистемі Електронний суд.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Підстави для розгляду викладеної у касаційній скарзі заяви про відвід судді Гудимі Д. А., відсутні, оскільки цей суддя не входить до складу суду відповідно до протоколу від 19 січня 2026 року автоматизованого розподілу судової справи № 146/2052/24 між суддями Верховного Суду.

Керуючись статтями 2, 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 02 червня 2025 року у справі № 146/2052/24.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников