"03" лютого 2026 р. Справа № 363/505/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

26 січня 2026 року до Вишгородського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

З метою перевірки дотримання правил територіальної підсудності, відповідно до вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, судом було направлено запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

30 січня 2026 року судом отримано інформацію про те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною другою статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтись зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або він не може за станом здоров`я чи х інших причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Позивач ОСОБА_1 зазначила, що разом із нею проживає малолітня дитина.

Разом із тим, зазначена норма надає позивачу право на вибір підсудності виключно за зареєстрованим місцем проживання чи перебування, а не за місцем фактичного проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживання позивача є адреса: АДРЕСА_2 , що не належить до територіальної юрисдикції Вишгородського районного суду Київської області.

Фактичне проживання позивача разом із дитиною за адресою: АДРЕСА_3 , не є підставою для визначення територіальної підсудності справи відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України.

Таким чином, навіть з урахуванням наявності у позивача малолітньої дитини, правових підстав для розгляду справи Вишгородським районним судом Київської області за місцем проживання позивача не вбачається.

За результатами отриманої судом інформації встановлено, що зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Вишгородського районного суду Київської області.

Згідно з пунктом 10 частини першої Постанови Верховної Ради України

«Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-ІХ у Київській області утворено Бучанський район з адміністративним центром у місті Буча, до складу якого увійшли, зокрема, території відповідних територіальних громад.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» село Горенка віднесено до території Бучанського району Київської області.

Разом із тим, відповідно до пункту 3-1 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, але не довше ніж один рік з дня припинення або скасування воєнного стану на території України.

Отже, на час вирішення питання про підсудність цієї справи визначення територіальної юрисдикції місцевих судів здійснюється за межами, встановленими до адміністративно-територіальної реформи 2020 року.

З урахуванням встановленого місця реєстрації відповідача, справа належить до територіальної юрисдикції Києво-Святошинського районного суду Київської області, а тому не підсудна Вишгородському районному суду Київської області.

Відповідно до частини дев`ятої статті 187 та пункту 1 частини першої, частини третьої статті 31 ЦПК України, у разі встановлення непідсудності справи суду, який отримав позовну заяву, суд передає справу на розгляд іншому суду за встановленою підсудністю на підставі ухвали суду.

Згідно зі статтею 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються, а справа, передана з одного суду до іншого у порядку, встановленому цим Кодексом, підлягає обов`язковому прийняттю судом, якому вона надіслана.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та норми процесуального закону, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розгляду даної цивільної справи Вишгородським районним судом Київської області та необхідність передачі справи за територіальною підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 31, ч. 9 ст. 187, 258,260 ЦПК України, суддя

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області

(03170, м. Київ, вул. Тараса Бульби-Боровця, 1).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя С.В. Олійник