Провадження № 2/466/297/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у квартирі,

у с т а н о в и в:

31 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: ОСОБА_5 , в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 648 029 грн., внесену ОСОБА_1 на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Львова, в якості компенсації 1/3 частки нерухомого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 07.10.1996р. квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_4 одружилася 02.11.2003р. До одруження мала прізвище - ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_5 і ОСОБА_4 успадкували по 1/12 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом та свідоцтва про права власності на квартиру їй та її донькам належить по 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 . У вересні 2023р. відповідачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова, від 30.09.2024р., цивільна справа № 466/10186/23 визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 . Зазначає, що між сторонами тривають конфлікти та непорозуміння. Тривалий час відповідачка проживає за іншою адресою. 13.09.2011р. відповідачці було подаровано земельну ділянку площею 0,0711 га, кадастровий номер ::04:001:0073, яка розташована у с.Рокитне, Яворівського району, Львівської області. Згодом на даній земельній ділянці її донька збудувала житловий будинок. Кошти на будівництво житлового будинку та його облаштування надані нею донці. Із 2013р. відповідачка переїхала проживати разом із своєю сім`єю у с.Рокитне. Зазначає, що відповідачка не несе жодних витрат по утриманні квартири, спільне проживання у квартирі є неможливе. Відповідачка та її сім`я забезпечені житлом, при припинені права на частку у квартирі її права та членів її сім`ї порушені не будуть. Спірна квартира розташована на третьому поверсі дев`яти поверхового будинку. Згідно технічного паспорта загальна площа квартири 70.10кв.м., житлова 41.80кв.м. Технічної можливості виділити 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 не має можливості. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки підготовленого ТЗОВ «Будинок оцінки» вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , становить - 648029,00грн. Оскільки із відповідачкою неможливо мирно врегулювати спір, за захистом своїх інтересів вона змушена звертатися до суду.

23 січня 2025 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що учасникам справи позивачці ОСОБА_1 , відповідачці ОСОБА_4 та третій особі ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить в рівних долях по 1/3 частки у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . За таких обставин позовна заява суперечить п.1 та п.4 ч.1 ст. 365 Цивільного кодексу країни, адже частка, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачці ОСОБА_4 є такою самою, як і частка відповідачки

та третьої особи у квартирі за адресою АДРЕСА_1 і таке припинення права власності завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У зв`язку із вищенаведеним просить суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Концерн-Електрон» 07.10.1996 року згідно з Розпорядженням №260 від 29.07.1996 року, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Як вбачається із позовної заяви, та не заперечувалося учасниками справи, ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_6 та батько ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 успадковано по 1/12 частки квартири АДРЕСА_2 (тобто шляхом поділу 1/4 частки квартири, що за життя батька ОСОБА_6 належала йому на праві спільної часткової власності).

Згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №407010326 від 06.12.2024 року, за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано право спільної часткової власності по 1/12 розміру частки квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2024 року визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно витягу №31656479 від 13.10.2011 про державну реєстрацію прав, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», на підставі договору дарування Р.2214 від 13.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаревич О.О., з якого видно, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_3 , у якому і проживає відповідач, що не заперечувалося учасниками справи.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ч.1, ч.2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Положеннями ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З метою припинення права власності ОСОБА_4 на 1/3 частки спірної квартири, оскільки як зазначає сторона позивача, що між сторонами тривають конфлікти та непорозуміння, тривалий час відповідачка проживає за іншою адресою, та несе жодних витрат по утриманні квартири, спільне проживання сторін є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника ОСОБА_4 , тому позивач з метою відшкодування компенсації відповідачеві за належну їй вказані частки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки підготовленого ТЗОВ «Будинок оцінки» вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , становить - 648029,00 грн.

Відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.10.2025 №3008-Е ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 930 274 грн.

У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки у квартирі, що належить відповідачу, перерахувавши 648 029,00 грн. на депозитний рахунок суду.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі №343/2271/16-ц (провадження №61-32св19), від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц (провадження №61-33924св18), від 14 квітня 2021 року у справі №344/120/16-ц (провадження №61-22129св19), від 17 травня 2021 року у справі №183/4432/16-ц (провадження №61-385св21), від 22 вересня 2021 року у справі №289/398/16, провадження №61-16865св20) та інших.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема кожному з них належить по 1/3 частки спірної квартири.

Звертаючись до суду із даним позовом про припинення права відповідача у спільній частковій власності, а саме у спірній квартирі, позивач посилались на те, що відповідачка не проживає у квартирі, не бере участь у витратах на утримання квартири, частка відповідача не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим.

Разом з тим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня інформація що відповідачка ОСОБА_4 має інше альтернативне житло у місті Львові. Об`єктивних доказів звернення до суду з вимогами про встановлення між співвласниками квартири порядку користування спільною частковою власністю та (або) неможливість встановлення такого порядку до суду не надано і судом таких не встановлено.

Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів неможливості встановлення порядку спільного користування майном та доказів того, що припинення права відповідачки на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам, як співвласника майна.

Враховуючи, що частка відповідачки у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за своїм розміром та вартістю є значною, не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування спірною квартирою, не представлено інформацію про те, що відповідачка має у власності інше альтернативне житло у місті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для припинення права власності відповідачки на 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання права власності на цю частку квартири за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 355, 356, 358, 361, 365, 368, 370, 372 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з участю третьої особи: ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у квартирі - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04.02.2026 року.

Суддя Р. Б. Єзерський