Провадження № 2/638/4164/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Яковлевої В.М.,

за участю секретаря - Сікорського А.С.,

вирішуючи питання затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

03.12.2025 ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 12.11.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакієвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 504 між сторонами зареєстроавано шлюб.

На підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2022 року шлюб був розірваний.

У шлюбі народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати з позивачкою. На день подання цього позову старший син досяг повноліття.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, яке було придбане подружжям за час шлюбу, належить чоловіку і жінці на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України жінка і чоловік мають право на розподіл майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі розподілу майна подружжя, яке є їх спільною сумісною власністю, частки чоловіка і дружини є рівними.

Стаття 71 Сімейного кодексу України передбачає можливість присудження грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з ч.2 ст.183 Цивільного Кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2,4 ст.71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В період шлюбу, а саме в травні 2019 року, за сумісні кошти подружжя ними був придбаний автомобіль TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Право власності на автомобіль в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу було зазначено на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу, оскільки неповнолітні діти залишилися з нею, автомобілем користувалася вона. Також змушена була неодноразово вкладати особисті кошти в ремонт зазначеного автомобіля. Після розірвання шлюбу відповідач участі в ремонті автомобіля не брав.

Останнім часом відносини між нею і відповідачем погіршилися, тому я бажаю розділити спільно придбане майно подружжя.

Позивачка бажає отримати грошову компенсацію за свою частку в сумісно придбаному майні.

Для визначення розміру компенсації, мною була замовлена оцінка вищевказаного автомобіля на час подання цього позову. Згідно звіту про незалежну оцінку автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску від 21.11.2025 року, ринкова вартість автомобіля складає 515400 грн.

Відповідно, вартість 1/2 частки автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску складає 257700 грн.

Я вважаю, що до зазначеної суми належить додати сплачені нею особисто після розірвання шлюбу кошти на ремонт автомобіля в розмірі 97723 грн.

Тому вважає, що відповідач має сплатити їй за мою частку автомобіля 257700 грн + 97723 грн = 355423 грн.

У порядку розділу майна подружжя просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 355423 грн як належну їй у сумісному майні подружжя частку автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, після чого припинити право спільної сумісної власності на вищевказаний автомобіль.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче судове засідання.

У підготовче засідання сторони не з`явилися, позивачка та відповідач подали заяви про проведення підготовчого засідання без їхньої участі.

19 січня 2026 року до суду подана заява про укладення мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі взаємних домовленостей, з метою врегулювання спору по справі, сторони уклали дану мирову угоду про наступне:

1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску в цілому, у зв`язку з чим право спільної сумісної власності подружжя на вищевказаний автомобіль припинити.

2. ОСОБА_2 відмовляється від отримання грошової компенсації за належну йому Y частину автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску у зв`язку з досягненням домовленості між сторонами про зарахування цієї компенсації в рахунок належної ОСОБА_1 У2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 та квартири за адресою АДРЕСА_2 як сумісно придбаного майна подружжя.

3. Підписанням даної мирової угоди сторони підтверджують відсутність майнових та немайнових претензій одна до одної стосовно вищевказаного майна.

4. За вимогами п.5 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

У зв`язку із вищевикладеним, на підставі статей 197,207,255 Цивільного процесуального кодексу України, просили:

1. «Визнати укладену між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 мирову угоду на зазначених умовах:

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску в цілому, у зв`язку з чим право спільної сумісної власності подружжя на вищевказаний автомобіль припинити.

3. ОСОБА_2 відмовляється від отримання грошової компенсації за належну йому частину автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску у зв`язку з досягненням домовленості між сторонами про зарахування цієї компенсації в рахунок належної ОСОБА_1 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 та квартири за адресою АДРЕСА_2 як сумісно придбаного майна подружжя.

4. Підписанням даної мирової угоди сторони підтверджують відсутність майнових та немайнових претензій одна до одної стосовно вищевказаного майна.

Закрити провадження у справі № 638/24235/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку з укладенням мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, вирішити в ухвал і суду питання про повернення позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову у розмірі 3554,23 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 23 коп., що складає 1777 (тисячу сімсот сімдесят сім) гривень 12 коп.

Наслідки, передбачені ст. ст. 206, 207, 255, 256 ЦПК України, сторонам роз`яснені і зрозумілі».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Просили затвердити мирову угоду.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про визнання та затвердження умов мирової угоди та закриття провадження у справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мирова угода це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків для сторін.

Відповідно до ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, після розірвання шлюбу, оскільки неповнолітні діти залишилися з нею, автомобілем користувалася позивачка ОСОБА_1 . Також звернула увагу, що змушена була неодноразово вкладати особисті кошти в ремонт зазначеного автомобіля. Після розірвання шлюбу відповідач участі в ремонті автомобіля не брав.

Останнім часом відносини між нею ОСОБА_1 і відповідачем погіршилися, тому позивачка бажає розділити спільно придбане майно подружжя.

Вказує на те, що бажає отримати грошову компенсацію за свою частку у сумісно придбаному майні.

Згідно звіту про незалежну оцінку автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску від 21.11.2025 року, ринкова вартість автомобіля складає 515400 грн.

Відповідно, вартість 1/2 частки автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску складає 257700 грн.

Крім того, вважає, що до зазначеної суми належить додати сплачені нею особисто після розірвання шлюбу кошти на ремонт автомобіля у розмірі 97723 грн.

Тому вважає, що відповідач має сплатити їй за її частку автомобіля 257700 грн + 97723 грн = 355423 грн.

Суд виходить з того, що позивачка, звертаючись до суд з позовом про поділ майна подружжя, в обгрунтування позовних вимог вказує на те, що автомобілем користується позивачка ОСОБА_1 . Не навела обставин і не надала жодних доказів на підтвердження того, що на теперішній час відповідач є титульним власником і автомобіль знаходиться у фактичному користуванні саме відповідача.

Разом із тим, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 355423 грн як належну мені у сумісному майні подружжя частку автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Також слід звернути увагу, що за приписами ч. 1, 2 ст. 71 СК та ч. 2 ст. 364 ЦК поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд при цьому зазначає, що за змістом ч. 7 ст. 49 ЦПК сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

За таких обставин, оскільки позивачка особисто зазначила, що автомобіль TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, перебував у її фактичному володінні і вона ним користувалась, судом не встанолено, що права позивачки були порушені чи не визнавались відповідачем ОСОБА_2 , що між подружжям дійсно існує спір про поділ спільного автомобіля, а затвердження угоди між подружжям про поділ спільного автомобіля не могло бути посвідчено в установленному Законом порядку, в тому числі шляхом вчинення нотаріусом нотаріальних дій.

Окрім того, умови укладеної між сторонами по справі мирової угоди виходять за межі предмету судового розгляду і суттєво змінюють підстави позову.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про нотаріат», на нотаріат в Україні покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.11.2019 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) висловила позицію, що реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без дозволу ДВС не можуть вчиняти дії щодо арештованого майна, а мають оскаржити вказані дії ДВС чи постанову про накладення арешту у разі незгоди із нею.

Так, суду надано витяги з Державного реєстру речових прав від 29.01.2025, з яких вбачається, що власником квартири за адресою АДРЕСА_1 та квартири за адресою АДРЕСА_2 , є ОСОБА_5 .

Проте, суду не надано повних витягів (інформаційна довідка) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який би містить актуальні дані, насамперед, про обтяження (арешти, іпотеки) та обмеження щодо вказаного майна, а саме їх відсутності.

Матеріали справи також не містять жодних документів на підтвердження відсутності накладення обтяжень на майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у тому числі, і автомобіля.

Тому станом на 04.02.2026 року суду не доведено, що умови мирової угоди про поділ майна не порушать права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Відповідно до статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такого ж по суті висновку щодо необхідності внесення одним з подружжя коштів на депозитний рахунок суду при поділі майна подружжя дійшов Верховний суд України у постанові від 18.01.2017 року у справі №405/343/15-ц, у постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2811цс15.

Щодо визначених сторонами умов угоди, слід звернути увагу, що, згідно приписів законодавства, частики майна дружини та чоловіка у спільної сумісної власності подружжя, є рівними, тобто по 1/2, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, і, у разі неподільності речі поділ майна здійснюється реалізується шляхом присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Водночас, за умовами угоди, ОСОБА_2 відмовляється від отримання грошової компенсації за належну йому частину автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску у зв`язку з досягненням домовленості між сторонами про зарахування цієї компенсації в рахунок належної ОСОБА_1 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 та квартири за адресою АДРЕСА_2 як сумісно придбаного майна подружжя.

Суд вважає, що зарахування грошової компенсації вартості частки автомобіля в рахунок 1/2 частки двох квартир квартири не є співмірним. При цьому жодними умовами угоди не визначено, що вартість узгоджена за домовленістю сторін.

Окрім того, суд бере до уваги, що згідно звіту про незалежну оцінку автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску від 21.11.2025 року, ринкова вартість автомобіля складає 515 400 грн.

Поряд із цим, у порядку поділу майна подружжя просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 355 423 грн, як належну їй у сумісному майні подружжя частку автомобіля, в тому числі 97723 грн витрат за ремонт автомобіля, що, по своїй суті, не є частки автомобіля.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, про що матеріали справи відломостей не містять.

За наведених обставин, відповідно до положень п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні мирової угоди.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 207, 258-261, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у затвердженні мирової угоди, укладеної 19 січня 2026 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Продовжити підготовче судове засідання у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Викликати учасників справи в підготовче судове засідання на 04 березня 2026 року 12 год 45 хв.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04 лютого 2026 року.

Суддя В. М. Яковлева