Номер провадження 2/754/605/26
Справа № 754/5506/25
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2026 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

судді Саламон О.Б.

за участю секретаря судового засідання Рябенка В.О.

відповідача і представника Сірого А.Г., Гудзери Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гудзери Тараса Сергійовича про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в спадковому реєстрі та стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гудзера Т.С. подав заяву про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 та стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу.

До подання вказаної заяви передували такі дії.

До суду звернулася позивач ОСОБА_2 з вимогами до до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в спадковому реєстрі.

Предметом позову у даній справі є:

-визнати заповіт від 21 липня 2015 року таким, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, нікчемним;

- застосувати наслідки нікчемного правочину шляхом виключення із спадкового реєстру відомостей про реєстрацію заповіту від 21 липня 2015 року, який був засвідчений нотаріусом п`ятнадцятої державної нотаріальної контори у м. Києві Демчик В.В.

Підстави позову обґрунтовано тим, що після смерті матері ОСОБА_3 їй, позивачу, стало відомо про наявність заповіту на ім`я відповідача. Раніше зверталася до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним.04.05.2023 було відмовлено у задоволенні позову. Апеляційним судом рішення залишено без змін. Звертає увагу на те, що ставилося питання щодо хронічних, емоційних реакцій та стану ОСОБА_4 , які об`єктивно могли перешкоджати розумінню нею та належному сприйманню нею своїх дій, а тому волевиявлення як заповідача могло не бути вільним і не відповідати її волі. Просила призначити судово психіатричну експертизу, однак було відмовлено. В процесі розгляду справи їй стало відомо, що мати не лише не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а також мала захворювання «катаракта», що перешкоджало їй бачити та вільно читати. Окремо зазначає, що ОСОБА_3 була інвалідом 2 групи та отримувала пенсію у зв`язку з інвалідністю. Наполягає, що ОСОБА_3 не могла прочитати заповіт і підписати, що приводить до висновку, що спірний заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства.

До суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гудзери Т.С. про забезпечення судових витрат у справі (з посиланням на ст. 135 ЦПК України), а саме зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Клопотання обґрунтоване тим, що підставою позовних вимог є те, що під час складання заповіту не було дотримано, зокрема, вимоги щодо його посвідчення у зв`язку із вадами зору спадкодавця. Проте, позивач вже зверталася з аналогічною підставою позову до відповідача про визнання заповіту недійсним, за результатом розгляду якого було прийнято відповідне рішення. (справа №754/16919/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним). У первісній редакції позовної заяви у цій справі позивач посилалася на недодержання під час складання заповіту його форми та посвідчення, оскільки спадкодавець через вади зору не могла самостійно його прочитати та підписати. У подальшому позивачем була подана заява про зміну підстав позову, в якій додано, що ОСОБА_3 під час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Водночас підстава позову щодо порушення вимог посвідчення заповіту пов`язані з вадами зору змінена не була. Отже підстава позову у справі № 754/16919/17 є аналогічною підставі позову у цій справі. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.05.2023р. у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Судами вище інстанцій встановлено як те, що спадкодавець під час складання заповіту не мала порушення таких вад зору, які б не давали їй змогу самостійно прочитати текст заповіту та підписати його, так і те, що посвідчення заповіту відбулося з додержанням вимог законодавства. Повторне звернення з аналогічною підставою, що була вже досліджена судом та за результатом розгляду якої було встановлено відсутність порушення вимог щодо посвідчення заповіту, свідчить про зловживання позивачем правом на позов. Додатковим рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.05.2023р. (залишеним без змін судами вищих інстанцій) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті понесені останнім витрати на правову допомогу у розмірі 79 960,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Бердаром М.М. було відкрито виконавче провадження № 74500019 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного вище додаткового рішення. Проте, станом на даний час, понесені витрати у вказаній вище справи з аналогічною підставою позову з ОСОБА_2 так і не стягнуті. Отже, не забезпечення судових витрат у цій справі у випадку відмови у позові через неправомірні дії позивача так само може призвести до ускладнення виконання рішення суду про їх відшкодування.

Враховуючи викладене вище, просили зобов`язати ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок Деснянського районного суду м.Києва 41 200, 00 грн., тобто суму яку відповідач має сплатити згідно договору про надання правничої допомоги № 27 від 12.05.2025р. (з метою забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу).

В судовому засіданні сторона відповідача підтримала вимоги клопотання, при цьому представник відповідача зазначив, що довгі роки розглядали аналогічні підстави такого характеру: «не усвідомлювала значення своїх дій…не могла бачити і прочитати заповіт…» Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимог. Судами вищих інтанцій перевірялась законність рішення, яке залишено без змін і набрало чинності. Зокрема було постановлено стягнути з ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу, однак рішення не виконано. Наразі аналогічні підстави, але інший предмет. Відповідач, підтримавши клопотання, зазначив, що має сім`ю і бажає витрачати кошти на її утримання, а не за послуги адвоката. Протягом 8 ми років сестра намагається оскаржити заповіт, вчинений матір`ю. Справа слухається в судах різних інстанцій протягом тривалого часу (8 років). Його сестра, яка є позивачем, зловживає своїми процесуальними правами, при цьому вводить суд в оману, що заявляла клопотання про призначення судово-психіатричнорї експертизи, однак їй було відмовлено. Насправді все було інакше. Судом була призначена експертиза, двічі направлялася до експертної установи справа, при цьому двічі справа поверталася без виконання у зв`язку з неоплатою ОСОБА_2 експертизи. Суд визнав заповіт дійсним і знову отримує позов про нікчемність заповіту. Якщо бажає судитись безкінечно і вважає, що її дії правомірні, то нехай внесе на депозит кошти і в разі задоволення позову кошти будуть повернуті.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Багінський А.М. заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою і не має можливості внести кошти на депозитний рахунок.

Суд, вивчивши матеріали справи та клопотання, дійшов висновку, що клопотання підлягало задоволенню з наступних підстав.

Підставою позовних вимог є те, що під час складання заповіту не було дотримано, зокрема, вимоги щодо його посвідчення у зв`язку із вадами зору спадкодавця.

Проте, позивач вже зверталася з аналогічною підставою позову до відповідача про визнання заповіту недійсним, за результатом розгляду якого було прийнято відповідне рішення.

У провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебувала справа № 754/16919/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Демчик В.В. про визнання заповіту недійсним.

У первісній редакції позовної заяви у цій справі (подана 20.12.2017), позивач посилалася на недодержання під час складання заповіту його форми та посвідчення, оскільки спадкодавець через вади зору не могла самостійно його прочитати та підписати.

У подальшому, 04.12.2020 позивачем була подана заява про зміну підстав позову (копія додана до відзиву на позовну заяву), в якій додано те, що ОСОБА_3 під час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Водночас підстава позову щодо порушення вимог посвідчення заповіту, пов`язана з вадами зору, змінена не була.

Так у заяві про зміну підстав позову зазначено: «..Відповідач знав про стійкий розлад здоров`я спадкодавця та користуючись хворобою зору спадкодавця та неспроможністю нею самостійно задовольнити свої потреби у побуті, міг спонукати спадкодавця скласти заповіт на користь Відповідача….» (вказаний абзац є аналогічним абзацу, що був відображений у первісній редакції позовної заяви, копія заяви про зміну підстави позову додана до відзиву на позовну заяву).

Отже підстава позову у справі № 754/16919/17 є аналогічною підставі позову у цій справі.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.05.2023 у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Крім того, за результатом розгляду апеляційної скарги у цій справі, Київський апеляційний суд у постанові від 31.04.2024р. зазначив: «Доводи ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції належним чином не було проаналізовано показання свідків, поза увагою суду залишилась і медична документація померлої, спростовуються наступним. Із наявної в матеріалах справи довідки Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.01.2018 вбачається, що ОСОБА_3 до лютого 2017 року самостійно отримувала пенсію на пошті, про що свідчить її особистий підпис у платіжних документах про отримання пенсії, за період з 01.01.2015 рік по 01.01.2016. Як убачається із повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про призначення житлової субсидії ОСОБА_4 , остання, у грудні 2015 року особисто зверталася до вказаного управління із заявою про призначення житлової субсидії та заповнювала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії…».

Тобто, судами вказаних вище інстанцій встановлено, як те, що спадкодавець під час складання заповіту не мала порушення таких вад зору, які б не давали їй змогу самостійно прочитати текст заповіту та підписати його, так і те, що посвідчення заповіту відбулося з додержанням вимог законодавства.

Повторне звернення з аналогічною підставою, що була вже досліджена судом та за результатом розгляду якої було встановлено відсутність порушення вимог щодо посвідчення заповіту, свідчить про зловживання позивачем правом на позов.

Слід зазначити також і те, що що додатковим рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 12.05.2023р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2024р. та постановою Верховного Суду від 13.11.2024р., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті понесені останнім витрати на правову допомогу у розмірі 79 960,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Бердаром М.М. було відкрито виконавче провадження № 74500019 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного вище додаткового рішення (копія постанови додається).

Проте, станом на даний час, понесені витрати у вказаній вище справи з аналогічною підставою позову з ОСОБА_2 так і не стягнуті.

Отже, не забезпечення судових витрат у цій справі у випадку відмови у позові, через неправомірні дії позивача так само може призвести до ускладнення виконання рішення суду про їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч. 4 ст. 135 ЦПК України як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо, зокрема, позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 135 ЦПК України у разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду. У випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду - про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково, в порядку, передбаченому статтями 141, 142 цього Кодексу. Невикористана частина внесеної позивачем суми повертається позивачу не пізніше п`яти днів з дня вирішення питань, зазначених у цій частині, про що суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Гудзерою Т.С. та відповідачем ОСОБА_1 12 травня 2025 року було укладено Договір про надання правової допомоги, згідно з яким витрати на професійну правничу допомогу у вказаній справі складають 41 200 грн.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Нормою ч. 5 ст. 135 ЦПК України визначено, що сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, згідно з пунктами 2, 4, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, окрім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, аніж визначеним ч. 2 вказаної статті та ч. 2 ст. 5 ЦПК України, способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19) висловлено таку правову позицію: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Враховуючи наведені вище положення, суд на зазначеній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати будь-яку оцінку щодо поданих сторонами доказів та утримується від передчасних висновків щодо обґрунтованості позову, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, оскільки їх належність, допустимість, достовірність оцінюється судом як кожний окремо, так і їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, під час прийняття рішення.

З огляду на зазначене, суд лише бере до уваги переконливість доводів представника відповідача, викладених у клопотанні з урахуванням позовних вимог позивача та відповідності вказаних вимог обставинам, викладеним у їх обґрунтування, та перевіряє зазначені в позовній заяві докази на підтвердження обставин, без їх дослідження та без надання їм оцінки.

Перевіривши у вказаний спосіб матеріали справи та матеріали поданого клопотання, враховуючи переконливість доводів представника відповідача, суд вважав, що витрати на правничу допомогу відповідачем можуть скласти суму у розмірі 41 200 грн.

Крім того, судом також враховано доводи представника відповідача і щодо наявності підстав, передбачених п.1 ч. 4 ст. 135 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, 15 жовтня 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, керуючись ст. ст. 135, 137, 141, 260- 261,197, 353 ЦПК України, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гудзери Т.С. про забезпечення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в спадковому реєстрі - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок Деснянського районного суду міста Києва 41 200 грн. для забезпечення можливого відшкодування витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.

Визначено ОСОБА_2 строк для внесення суми, визначеної в цій ухвалі, на депозитний рахунок суду - п`ять днів від отримання даної ухвали.

Попереджено ОСОБА_2 , що в разі невнесення у строк повної суми коштів у забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, що визначені в цій ухвалі, суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду.

Повідомлено позивачу реквізити депозитного рахунку для внесення суми коштів забезпечення витрат.

Суд зазаначає про той факт, що стороні позивача факт наявності зазначеної ухвали відомий, оскільки представник позивача був присутнім у судовому засіданні через відео-конференцзв`язок надавав пояснення з приводу заявленого клопотання щодо внесення коштів на депозитний рахунок.

В подальшому, сторона позивача оскаржувала зазначену ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2025 року в апеляційному та касаційному порядку, відповідно 31 жовтня 2025 року Київським апеляційним судом апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Багінського А.М. повернуто з підстав передбачених п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.

08 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Виходячи з вищенаведеного, стороні позивача достеменно відомо про наявність ухвали суду щодо внесення на депозитний рахунок коштів і про наслідки невнесення коштів.

Проте ОСОБА_2 не внесла у строк, встановлений судом, кошти на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.6 ст.135 ЦПК України у разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу суд за клопотанням відповідача має право залишити позов без розгляду.

Згідно з п.10 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, оскільки позивач у визначений судом строк не внесла на депозитний рахунок суду кошти для забезпечення відшкодування відповідачу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, позовну заяву у цій справі має бути залишено без розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, оскільки розгляд даної справи був зумовлений поданням позивачем завідомо безпідставного позову, то у зв`язку із залишення такого позову без розгляду, з позивача підлягають стягненню понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у цій справі.

12.05.2025р. між адвокатом Гудзерою Т.С. та Відповідачем укладено договір про надання правничої допомоги № 27 щодо представництва інтересів останнього у цій справі

Відповідно до п.5.2. договору, за підготовку до розгляду справи у суді (що включає вибір правової позиції, збір доказів, підготовка клопотань, відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив тощо) клієнт зобов`язується сплатити передоплату у сумі 20 600,00 грн., що еквівалентно 500 дол.в США.

На підставі викладеного, 12.05.2025р. ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_6 кошти у сумі 20 600,00 грн. за підготовку до розгляду справи у суді, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до п.5.3. договору, за представництво інтересів клієнт сплачує 1500 грн. за кожний факт прибуття адвоката (його помічника) у суд (для участі у засіданні, подання заяв, клопотань, скарг, інших процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи тощо) або відвідування адвокатом (його помічником) державної виконавчої служби, органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

Така винагорода сплачується у день надання відповідних послуг.

У даній справі були призначені до розгляду низка судових засідань, оскільки позов надійшов до суду у квітні 2025 року, однак позивач, зловживаючи своїм процесуальним правом, не з`являлась у судові засідання, відповідно, відповідач та його представник з`являлися щоразу в на кожне судове засідання.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 з метою своєчасного сповіщення про перебіг розгляду справи та запобігання затягування судового розгляду, брав на себе зобов`язання надсилати рекомендовані повідомлення позивачу ОСОБА_2 .

За кожний факт прибуття у ці судові засідання, відповідач у цей же день сплачував адвокату кошти за представництво його інтересів у розмірі 1 500 грн. (копії квитанцій до прибуткових касових ордерів додано).

Загальна сума коштів сплачених відповідачем за представництво інтересів у судових засіданнях станом на 02.12.2025 становить 7500 грн.

Відповідно до п.п.5.1., 5.4, 5.5 договору про надання правничої допомоги, вартість послуг (винагорода) адвоката становить 41 200 грн., що еквівалентно 1 000 дол. США. Залишок винагороди у сумі, еквівалентній 500 дол. США, клієнт зобов`язується сплатити адвокату протягом трьох днів після набрання чинності рішенням суду про відмову у задоволенні позову. У разі досягнення домовленості між позивачем та клієнтом про позасудове врегулювання спору або затвердження мирової угоди, а так само залишення позову без розгляду або закриття провадження у справі клієнт зобов`язується негайно сплатити адвокату гонорар, визначений п.5.4. даного договору, у повному обсязі.

Отже, залишок винагороди за договором про надання правничої допомоги, який відповідач зобов`язаний сплатити адвокату після залишення позовної заяви без розгляду за вирахуванням коштів сплачених за представництво інтересів у судових засіданнях, становить 13 633,00 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З вказаної норми вбачається, що розподілу між сторонами підлягають й витрати на правничу допомогу, які не оплачені на момент ухвалення судом рішення, але підлягають оплаті на підставі договору про надання правничої допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 (справа № 904/4507/18), висловлена наступна правова позиція: «…5.25.За умовами пункту 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року в разі якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення з ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» заборгованості у повній сумі та штрафних санкцій), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар в розмірі 5 000 грн.

«…»

Разом з тим щодо визначеної пунктом 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року суми додаткової оплати за успішний кінцевий результат суди дійшли одностайного висновку, що «додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору у розумінні статей 632,903 ЦК України, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні п. 1 ч.2 ст. 126 ГПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат».

«…»

Відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн., передбаченому пунктом 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 12 000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 має право на покладення на позивача у тому числі й витрат на правничу допомогу, які останній має сплатити адвокату негайно після залишення позову без розгляду.

Слід наголосити на тому, що сплачений відповідачем розмір коштів за договором про надання правничої допомоги в порівнянні з розміром його заробітної плати, а також враховуючи перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, є значним для останнього.

Оскільки відповідач добросовісно відреагував на відкриття провадження у цій справі та поніс значні для нього витрати на правничу допомогу, спричиненні діями позивача, з останньої на його користь підлягають стягненню кошти у загальному розмірі 41 200 грн.

Керуючись ст. ст. 135, 142,257, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 адвоката Гудзери Тараса Сергійовича про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в спадковому реєстрі та стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в спадковому реєстрі та стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 200, 00 грн.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 03.02.2026

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б.