ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25679/25

Провадження № 22-ц/820/363/26

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/25679/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року у складі судді Заворотної О.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив 80 000 000 грн моральної шкоди , завданої йому внаслідок незаконних рішень та бездіяльності службових осіб Держави Україна, що призвело порушення його права на ефективний засіб юридичного захисту внаслідок тривалості кримінального провадження № 0000043.

В обґрунтування позову вказував, що в провадженні дізнавачів Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження № 0000043, про вчинення кримінального правопорушення у формі невиконання рішення суду, яке вступило в законну силу, досудове розслідування якого є неефективним.

Посилався, що розслідування зазначеного кримінального провадження триває з листопада 2017 року, однак за цей час органом досудового розслідування до тепер не подано обвинувального акту до суду, оскільки працівники поліції займаються бездіяльністю і виносять незаконні рішення про закриття кримінального провадження. Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та скасовування постанов про закриття кримінального провадження, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації, що не відповідало ні його волі, ні вільному волевиявленню.

Моральна шкода, завдана йому незаконними рішеннями полягає у марнуванні часу, який він змушений був витрачати на оскарження незаконних постанов, докладанні додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому, адекватним розміром відшкодуванням моральної шкоди за порушення його прав, порушенням честі і гідності, надмірною тривалістю кримінального провадження позивач вважав - 80 000 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому, посилається на ненадання належної правової оцінки наданим позивачем доказів та правовим позиціям Верховного Суду в подібних правовідносинах, застосування оціночних суджень в рішенні суду при повному нехтуванні діючого законодавства України, законів логіки та здорового глузду. Вказує, що судом першої інстанції не виконано мети цивільного судочинства, порушене право позивача суд не захистив, не забезпечив належного відшкодування. Крім того, посилається, що розгляд справи було здійснено неповноважним судом, оскільки порушено порядок розподілу судової справи між суддями.

Представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області подав відзив на апеляційну скаргу в якому посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу протиправної бездіяльності органу досудового розслідування. Слідчим відділом Хмельницького РУП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області надано інформацію по кримінальному провадженню № 0000043 під час досудового розслідування. З наданої слідчим інформації вбачається, що слідчим здійснюються всі необхідні дії в досудовому розслідуванні.

Позивачем не обґрунтовано в чому полягає протиправна бездіяльність органу досудового розслідування, не обґрунтовано в чому виражається моральна шкода завдана внаслідок протиправної бездіяльності, окрім того позивачем жодним чином не обґрунтовано визначений ним розмір відшкодування.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15.11.2017 року Хмельницькою місцевою прокуратурою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за № 0000043 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

20.11.2017 прокурором Хмельницької місцевої прокуратори Гринь О.О. визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні за слідчим відділенням Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції у Хмельницькій області.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Окружної прокуратури міста Хмельницького.

Проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні доручено групі слідчих СВ Хмельницького РУП ГУНП в області.

Згідно інформаційної довідки про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000043 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України слідує, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні ОСОБА_2 на неодноразові виклики слідчого не з`являвся для проведення за його участю слідчих дій, зокрема для допиту, при цьому причини своєї неявки не повідомив.

ОСОБА_1 неодноразово подавалися в Окружну прокуратуру міста Хмельницького клопотання про допити певних осіб та проведення інших слідчих дій, за результатами розгляду яких прокурорами окружної прокуратури винесено постанови про відмову в їх задоволенні.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із позовом про стягнення моральної шкоди, вказував що моральна шкода завдана йому надмірною тривалість кримінального провадження, невиконанням державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного розслідування злочину, де позивач є потерпілим.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокре ма, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктами 2-3 ч.2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується: незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

За змістом ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач, посилаючись на надмірну тривалість досудового розслідування кримінального провадження № 0000043, не довів належними та допустимими доказами неправомірності дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, факту заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також причинно-наслідкового між шкодою та бездіяльності відповідача, що є його процесуальним обов`язком. А тому, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для її відшкодування за рахунок держави.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на доведеність вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо вирішення спору.

Щодо доводів апелянта про розгляд справи неповноважним судом, оскільки порушено порядок розподілу судової справи між суддями, то такі доводи є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 ЦПК України визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

Особливості розподілу судових справ встановлюються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 17 ст. 33 ЦПК України).

Згідно з пп. 15.4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в чинній редакції, визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється:

до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, - за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу;

після приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи - за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, встановленими цією редакцією Кодексу.

Пунктом 130 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021, №1845/0/15-21, з відповідними змінами, встановлено, що до початку функціонування підсистеми автоматизованого розподілу справ у складі ЄСІТС визначення судді, судді-доповідача та присяжних для розгляду справи здійснюється відповідно до вимог розділу IV цього Положення засобами автоматизованої системи документообігу суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.

Суддя А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова