Справа № 450/2634/25 Провадження № 2/450/247/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Хохолик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): ТзОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 19.04.2024-100003109 від 19.04.2024 р. у розмірі 27000 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.04.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 19.04.2024-100003109. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Споживчий центр» кредитні кошти в розмірі 12000,00 грн. на строк 70 дні, кошти перераховувались на рахунок 5167-61хх-хххх-8547. Надати повний номер рахунку Позивач не може з врахуванням постанови Правління НБУ, яка забороняє зберігати у договорах чи інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобі. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 27000 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000 грн., по процентам в розмірі 8400 грн., комісія 2400 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 4200,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Позиція відповідача: представником Відповідача, адвокатом Сидорак Н. Б., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05.08.2025 року, подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає та просить в його задоволені відмовити у повному обсязі та стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Як на підставу для відмови у позові зазначає, що ніколи не укладав кредитного договору з Позивачем та не отримував коштів за договором. На переконання Відповідача 19.04.2024 року, близько 21:00 год., невідома особа, шахрайським способом з використанням електронно-обчислювальної техніки, здійснила оформлення кредиту на його ім`я. Про цей факт він довідався 17 червня 2025 року, в зв`язку з чим звернувся з заявою про вчинення злочину до ВП №3 ПРУП №2 ГУНП у Львівській області. 18 червня 2025 року було внесено відомості в ЄРДР під №0000502за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Також зазначає, що у нього відсутній рахунок 5167-61хх-хххх-8547, на який згідно доводів Позивача було здійснено перерахунок коштів. Коштів у розмірі 12000 грн. від Позивача на свій рахунок він не отримував ні 19.04.2024 року, ні в будь які інші дати.

Відповідач стверджує, що Позивач надав лише докази ініціації переказу, а не фактичного зарахування коштів на рахунок Відповідача. Позивачем не вказано повного номера рахунку отримувача. Згідно з наданою Відповідачем випискою, кошти на його рахунки не надходили, а рахунок, що закінчується на "8547" (на який посилається Позивач), Відповідачу не належить. Позивач заявляє про використання системи BankID, водночас у паспорті споживчого кредиту зазначено інший спосіб - «код із системи Vasco». Така неузгодженість, на думку Відповідача, свідчить про системну вразливість процедур або недбалість при ідентифікації клієнта з боку Позивача та неможливість довести належне волевиявлення саме Відповідача.

У кредитних документах зазначено адресу: АДРЕСА_1 . Проте, згідно з Витягом з реєстру територіальної громади, Відповідач з 2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .Помилка в базових даних підтверджує, що верифікацію проходила інша особа (шахрай).Додатково вказує, що згідно з п. 6-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про споживче кредитування», у період дії воєнного стану споживач звільняється від відповідальності за прострочення (штрафів, пені). Таким чином, Відповідач вважає, наведене свідчить про неналежне укладення електронного договору. А відсутність волевиявлення Відповідача на укладення договору робить його недійсним з моменту вчинення, що тягне за собою відсутність будь-якого зобов`язання. Заявляє про очікувані витрати на розгляд справи в розмірі 7 000 грн., в цій сумі враховано і витрати на професійну правничу допомогу.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст.178та ч. 5 ст.279 ЦПК Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

25.06.2025 р. - ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 11.08.2025 р. - надійшов відзив на позовну заяву. 25.08.2025 р. - надійшла відповідь на відзив. 22.08.2025 р. - клопотання Позивача про витребування з ПУАТ «КБ «АКОРДБАНК» інформації по банківській картці НОМЕР_1 хх-хххх-8547. 03.09.2025 р. - надійшло заперечення на відповідь на відзив. 08.09.2025 р. - ухвала про витребування доказів. 04.11.2025 р. - відповідь на ухвалу суду щодо витребування доказів.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

19.04.2024 року, між ТзОВ «Споживчий центр» на підставі електронної пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), яка є частиною кредитного договору (оферти) та позичальником, укладено кредитний договір (оферти) № 19.04.2024-100003109. На підтвердження чого долучено копію відповідної пропозиції про укладення кредитного договору, заявку кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору. Надані документи були сформовані Позивачем на виконання вимог п. 2.2. пропозиції про укладення кредитного договору, з якої вбачається, що електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови:

п. 2.2.1 дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця, п. 2.2.2. заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем, п. 2.2.3. відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит від ТзОВ «Споживчий центр» в розмірі 12000 грн., на строк 70 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 27.06.2024. З врахуванням процентів, комісії та неустойки (пункти 2-8 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору).

Вказані документи, згідно з наявними у них записами підписувались одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення).Для підписання та укладення договору вводився код смс-повідомлення, яке було відправлено на номер НОМЕР_6.

На підтвердження передання кредитних коштів, Позивачем надано квитанцію ID операції , відповідно до якої 19.04.2024 року відповідно до договору №19.04.2024-100003109 було перераховано 12000 грн. на платіжну систему MASTERCARD, картку: НОМЕР_2 .

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №19.04.2024-100003109 від 19.04.2024 р. вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору складає 27000 грн., з яких 12000 грн. - основний борг; 8400 грн. - проценти; 2400 грн. - комісія; 4200 грн. - неустойка.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_1 19.04.2024 року, електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтвердив укладення договору та отримав на свій рахунок кошти. Ідентифікацію, під час укладення договору, пройшов шляхом використання системи BankID Національного банку.

Позивач вважає, що під час ідентифікації Позичальника - ОСОБА_1 з документів створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

На підтвердження до матеріалів справи позивачем долучено відомості щодо ідентифікації особи через систему BankID відносно ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , телефон НОМЕР_4 . Місце проживання за реєстрацією та фактичне місце АДРЕСА_2 .

Даючи правову оцінку встановленим обставинам та вирішуючи питання про те, чи виникли між сторонами реальні договірні відносини, що тягнуть за собою обов`язок повернення коштів, суд керується такими нормами права.

Щодо загальних засад виконання зобов`язання:

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України);

Зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання договору заборонена (ст. 525, 526, 530 ЦК України).

Щодо правової природи кредиту:

За кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати кошти, а позичальник - повернути їх та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Якщо договором встановлено обов`язок повертати кредит частинами, то в разі прострочення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Щодо наслідків порушення:

Порушенням є виконання з простроченням строку (ст. 610, 612 ЦК України). При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Таким чином, у разі належного укладення кредитного договору та фактичного отримання коштів, на позичальника покладається обов`язок щодо їх повернення у повному обсязі разом із платою за користування (процентами).

Оскільки договір укладався в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, а ідентифікація позикодавця відбувалась через систему BankID, суду належить перевірити цілісність цього процесу та відповідність даних, використаних для підписання договору, фактичним даним Відповідача.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис`та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», ідентифікація особи - це процес використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті якого забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або уповноваженого представника юридичної особи та перевірка належності особі таких даних.

Аналізуючи поняття ідентифікації в контексті електронних послуг, суд зважає на те, що цей процес має забезпечувати однозначне встановлення фізичної особи. У даній справі ідентифікація здійснювалася через систему BankID НБУ. Відповідно до Положення про систему BankID (Постанова Правління НБУ №32 від 17.03.2020), ця система забезпечує передачу даних користувача від банку (абонента-ідентифікатора) до надавача послуг (Позивача).

Згідно з пп. 10 п. 2 вказаного Положення, джерелом даних є анкета клієнта - структурований набір відомостей, що формується та зберігається банком в електронному вигляді з дотриманням вимог законодавства про фінансовий моніторинг. Важливим критерієм достовірності такої ідентифікації є фінансовий номер телефону. Відповідно до Положення, затвердженого Постановою Правління НБУ №107 від 28.07.2020, фінансовий номер - це контактний номер клієнта, що використовується установою з метою проведення його автентифікації. Саме на цей номер, згідно з п. 59 вказаного Положення, має надсилатися otp-пароль (одноразовий пароль) для підтвердження операцій.

Згідно з розділом VIII Положення №32, перевірка фактору «володіння» (як складової багатофакторної автентифікації) здійснюється саме через підтвердження коду, отриманого на фінансовий номер телефону. Більше того, пункти 71-72 Положення встановлюють жорсткий регламент заміни фінансового номера, що передбачає або фізичну присутність клієнта, або «паузу» в наданні послуг на 24 години для запобігання шахрайству.

Окрему увагу суд приділяє тому факту, що ідентифікація Відповідача здійснювалася через сервіс BankID АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з п. 4.2.1.1. та 4.2.1.2. Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», цей сервіс полягає у передачі Банком персональних даних Клієнта Одержувачу (Позивачу). Системний аналіз п. 4.2.1.4. цих Правил дозволяє дійти висновку, що дані, отримані від ПриватБанку, є першоджерелом та еталоном для перевірки особи в межах даної транзакції.

Судом встановлено, що у відомостях BankID АТ КБ «ПриватБанк» фінансовим номером телефону ОСОБА_1 зазначено НОМЕР_4 . Водночас, як вбачається з наданих Позивачем документів, підписання договору (акцепт оферти) відбулося шляхом введення SMS-коду, надісланого на номер НОМЕР_6(довідка вих. №2108/25-3 від 21.08.2025 року). Крім тогоу відомостях адреса проживання Відповідача ( АДРЕСА_2 ), відрізняється від адреси зазначеної у договорі ( АДРЕСА_2 ).

Суд зазначає, що номер НОМЕР_6 не є фінансовим номером Відповідача в розумінні банківських стандартів, оскільки він не збігається з даними, переданими системою BankID. Використання Позивачем іншого номера для відправки одноразового ідентифікатора (коду підпису) фактично нівелює результати ідентифікації через BankID, оскільки не дає змоги однозначно встановити, що код отримала саме та особа, чиї дані були передані банком.Така дія Позивача прямо суперечить меті використання сервісу BankID та вимогам НБУ щодо дистанційної ідентифікації. Позивач фактично знехтував підтвердженою інформацією, використавши для підписання договору неперевірений номер телефону. Це повністю розриває логічний та технічний ланцюжок ідентифікації та унеможливлює твердження про те, що електронний договір був підписаний саме ОСОБА_1 .

Таким чином, суд констатує: Ідентифікація, розпочата через сервіс BankID ПриватБанку, не була здійснена належним чином. Використання для підпису номера телефону, який не належить ідентифікованій особі, створює умови для фальсифікації (п. 55 Положення НБУ №107).

За таких обставин, електронний підпис одноразовим ідентифікатором не може бути прирівняний до власноручного підпису Відповідача, оскільки Позивачем не доведено належними доказами факт волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору.

Крім встановлених порушень у процедурі ідентифікації, безпідставність вимог Позивача підтверджується відсутністю факту отримання Відповідачем грошових коштів, що є обов`язковою умовою реальності кредитного договору відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ст. 1046 ЦК України.

З метою об`єктивного з`ясування обставин справи, судом було вжито заходів щодо витребування доказів. На виконання ухвали суду, постановленої за клопотанням Позивача, було отримано відповідь від ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» (довідка від 30.10.2025 року), згідно з якою банківська картка № НОМЕР_5 , на яку за твердженням Позивача було перераховано кредитні кошти, на ім`я ОСОБА_1 ніколи не емітувалася.

Водночас, Відповідачем на спростування позовних вимог надано довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та виписку по рахунку від 17.06.2025 року, з яких вбачається відсутність у ОСОБА_1 будь-яких рахунків або карт, реквізити яких збігалися б із зазначеними у спірному договорі, і також спростовано факт отримання коштів від Позивача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки витребувані судом докази та документи, надані Відповідачем, одностайно вказують на відсутність факту передачі коштів саме Відповідачу, це також є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначений підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.05.2020 у справі № 372/223/17, де наголошено: не доведення позивачем належними та достовірними доказами обставини видачі коштів за кредитним договором, які не визнаються відповідачем є підставою для відмови в позові.

Щодо розподілу судових витрат:

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 цієї ж статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач отримав професійну правничу допомогу згідно з договором № 58/25 від 05.08.2025 року. Розмір витрат у сумі 6 000 грн 00 коп. підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг та детальним описом робіт (надання послуг) від 11.08.2025 року по справі № 450/2634/25, а саме:

1.Консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами справи - 1 000 грн;

2.Підготовка відзиву на позовну заяву - 4 000 грн;

3.Гонорар успіху адвоката - 1 000 грн.

Оцінюючи заявлені витрати, суд зважає на критерії, визначені ч. 4 ст. 137 ЦПК України, та вважає їх співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, витраченим часом та значенням справи для сторони.У зв`язку з повною відмовою у задоволенні позову, вказані витрати у повному обсязі підлягають стягненню з Позивача на користь Відповідача.

З огляду на повну відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений Позивачем при поданні позовної заяви, покладається на останнього та поверненню чи відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263-265ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 26.01.2026 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»: Код , Місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

СуддяЄ. О. Данилів