Суддя Зайцева М. С.
Справа № 644/6841/25
Провадження № 2-о/644/29/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - Зайцевої М.С.,

за участі секретаря судового засідання - Селіхової А.В.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту перебування особи на утриманні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його перебування на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що він є пенсіонером, непрацездатною особою, його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.05.2022 року по 22.11.2024 року перебував на військовій службі в ЗСУ, після поранення був звільнений із ЗСУ і проходив реабілітацію за місцем проживання. ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний інвалідом ІІ групи, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим заявник втратив єдине джерело для існування. 20.06.2025 року він як особа, що має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за померлого сина ОСОБА_3 . 23.06.2025 року отримав рішення головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, яким відмолено у призначенні пенсії за померлого годувальника сина ОСОБА_3 через відсутність документів, що підтверджують проживання разом з годувальником за однією адресою. Фактично він та його дружина ОСОБА_4 проживали разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 . Дружина і син були зареєстровані за цією адресою. Він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ., але фактично жив разом зі своєю дружиною та сином. З 07.07.2021 р. він є пенсіонером за віком і отримує мінімальну пенсію у розмірі 3038 грн. Такої пенсії не вистачає навіть на продукти харчування. Син постійно надав грошову допомогу для оплати комунальних послуг, а також для придбання ліків, в січні 2024 року він переніс тяжку хворобу - ішемічний інсульт, і потребував дорого вартісного лікування. Тільки завдяки утриманню з боку сина він зміг частково одужати. Син отримував значно більші доходи порівняно з ним і утримував його, регулярно перераховував кошти на пенсійну картку батька у АТКБ «Приватбанк». Допомога, яка надавалась сином, була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Його дружині, матері ОСОБА_3 , пенсія по втраті годувальника була призначена з травня 2025р. Він втратив єдине джерело для існування, а тому звернувся до Головно управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. Проте у призначенні пенсії було відмовлено, оскільки відсутні документи, що підтверджують проживання разом з годувальником за однією адресою, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою судді від 05.08.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 17.11.2025 року задоволено клопотання заявника про виклик свідків.

В судовому засіданні заявник та його представник подану заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Також, заявник вказав, що фактично проживали в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною та сином, адреса реєстрації його була відмінною від місця фактичного проживання. Син завжди допомагав батькам та йому, зокрема. У квартирі, де він зареєстрований, мешкає син ОСОБА_5 . Син ОСОБА_6 постійно надавав допомогу, в тому числі перераховув грошові кошти на картку, що давало можливість придбавати продукти харчування та ліки.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, 18.09.2025 року надіслав письмові пояснення у справі, відповідно до яких просили залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 через наявність спору про право, а саме право на призначення пенсії по втраті годувальника. Також, у цих поясненнях просили розглядати справу без участі представника управління.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , яка є дружиною заявника, показала, що в будинку АДРЕСА_1 проживали разом з сином ОСОБА_6 , її чоловік заявник у справі зареєстрований за іншою адресою. Також, разом з ними за вказаною адресою проживає її мати (бабуся ОСОБА_6 ), якій 91 рік та яка потребує постійного догляду. Заявник є пенсіонером з 2021 року, має захворювання серця, син ОСОБА_6 завжди допомагав матеріально, працював будівельником до мобілізації, допомога сина була дуже значуща. Вказала, що інший син ОСОБА_5 має родину та не допомагає батькам. Зазначила, що ОСОБА_6 сплачував усі комунальні послуги.

Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема суди розглядають справи про встановлення факту проживання та перебування фізичної особи на утриманні.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2007 року, актовий запис № 631 від 23.11.2007 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.09.1980 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 4424 від 07.04.2025 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті сина заявник звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за результатом розгляду якої рішенням від 23.06.2025 року у зв`язку з тим, що в наданих документах відсутня довідка уповноважених органів з місця проживання або рішення суду про перебування на утриманні, підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 за померлого сина ОСОБА_3 , відсутні.

Заявник та його син мали різні адреси реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 та був зареєстрований ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований заявник у справі ОСОБА_2 , проте, як вказує заявник він з дружиною ОСОБА_4 та загиблим сином ОСОБА_3 фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (постанова Верховного Суду від 22.10.2020 року справа № 210/343/19).

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком з 07.07.2021 року відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , перебуває на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію за віком, розмір якої за період з січня 2025 року по червень 2025 року склав 17602 грн., на місяць 2725 грн. (січень лютий), 3038 грн. (березень червень).

На підтвердження перебування заявника на утриманні загиблого сина надані квитанції про сплату комунальних послуг, зокрема за газопостачання будинку АДРЕСА_1 , з яких вбачається сплата сум, що перевищує розмір пенсії, яку отримує ОСОБА_2 ; виписка по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 27.05.2022 року по 21.02.2025 року свідчить про регулярні надходження грошових коштів від ОСОБА_3 , в тому числі декілька разів на місяць, у розмірах, що в непоодиноких випадках перевищує вдвічі розмір щомісячної пенсії ОСОБА_2 .

Про перебування батька на утриманні загиблого сина підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_3 та дружиною заявника, вказала про їх спільне проживання, регулярну допомогу, в тому числі матеріальну.

Таким чином, судом встановлено, що допомога яка надавалась заявнику померлим сином, була для нього хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого сина.

Відповідно до ч.1-3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з п. 2.3 порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2,3 пункту 2.1 цього розділу, а також надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У відповідності до п. 2.11 вказаного порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 підкреслив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Також Верховний Суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що допомога надавалась ОСОБА_3 своєму батькові систематично, носила постійний характер та була його основним джерелом до належного існування, що свідчить про перебування заявника на утриманні ОСОБА_3 до дня його смерті, оскільки його власних доходів, що були значно меншими, було недостатньо для належного матеріального забезпечення, тому є правові підстави для задоволення вимог.

Наведені обставини свідчать про те, що між заявником та померлим виникли відносини з утримання.

Таким чином, оскільки заявник на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, як на підставу для задоволення заяви знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення заяви.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 294 ЦПК України, згідно якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Суд не погоджується із доводами представника заінтересованої особи, щодо наявності спору про право, оскільки в даному випадку заявником не оскаржується прийняте рішення пенсійного органу та іншим чином, ніж у судовому порядку, неможливо підтвердити факт перебування на утриманні, враховуючи реєстрацію за різними адресами, при цьому питання підстав призначення пенсії буде предметом розгляду пенсійного органу, в подальшому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту перебування особи на утриманні - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за заявником.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відомості про учасників справи:

заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області, , адреса: м.Харків, м-н Свободи, Деоржпром, 3 під.,2поверх.

Повний текст рішення складено 05.02.2026 року

Головуючий: