Провадження № 2/522/4827/26
УХВАЛА

27 січня 2026 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Шенцева О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула Вадима Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання електронного аукціону (торгів) недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 07.07.2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула Вадима Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання електронного аукціону (торгів) недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

21 липня 2025 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/15038/25 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула Вадима Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання електронного аукціону (торгів) недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, передано на розгляд за підсудністю Шевченківському районному суду міста Києва.

23 грудня 2025 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2025 року скасовано. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула Вадима Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання електронного аукціону (торгів) недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння направлено до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

16 січня 2026 року на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи № 522/15038/25 з Одеського апеляційного суду.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.01.2026 року, матеріали справи № 522/15038/25 надійшли в провадження судді Шенцевої О.П.

Водночас, суддя Приморського районного суду міста Одеси Шенцева О.П. в період з 05.01.2026 року по 23.01.2026 року перебувала в щорічній основній відпустці.

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі.

Так, відповідно ст. 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України.

Позивач у своєму позові просить: визнати недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 24.04.2023 з реалізації транспортного засобу TOYOTA FORTUNER 2006 р.в., ДНЗ НОМЕР_1 ; визнати недійсним протокол №586884 проведення електронного аукціону (торгів) від 24.04.2023, реєстраційний номер лота: 526238; визнати недійсним акт про проведення електронних торгів, виданий приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А. (реєстраційний номер лота: 526238); витребувати із володіння ОСОБА_3 1/2 частку транспортного засобу TOYOTA FORTUNER 2006 р.в., д.н. НОМЕР_2 .

У відповідності до ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи)захисту права бо інтересів,передбачений закономчи договором,або іншийспосіб (способи)захисту правта інтересів,який несуперечить законуі якийпозивач проситьсуд визначитиу рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

Зі змісту ч.1 ст.650, ч.1 ст.655 та ч.4 ст.656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Спірні правовідносини щодо реалізації майна на електронних торгах врегульовані Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом МЮУ № 2831/5 від 29 вересня 2016 року.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено п.8 розділу X Порядку, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.

Тобто, вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є договором (п.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17).

Відповідно до п.4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, де вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними Велика Палата вказала, що ухвалюючи судове рішення у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, порушеної за позовом учасника електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись всі сторони правочину - державна виконавча служба, організатор електронних торгів і переможець таких торгів.

Попри це, зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів не зазначений.

Отже, у зв`язку з тим, що позов подано до кількох відповідачів позовна заява у відповідності до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України повинна містити зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Між тим, відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Так, п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України вказує на те, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

У постанові ВП ВС від 26.02.2019 у справі №907/9/17, вказано, що наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», - звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

В якості доказу вартості майна, суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна або цінова довідка.

З позовної заяви та додатків до неї не вбачається даних щодо актуальної вартості майна чи проведення будь-якої оцінки цього майна.

Вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане. Тягар доказування вартості майна несе позивач.

У відповідності до п. п. 1 п. 1Постанови Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358, оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358, оцінка об`єкта для цілей оподаткування здійснюється суб`єктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні хоча б за однією із спеціалізацій у межах напряму 1 Оцінка об`єктів у матеріальній формі і напряму 2 Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт (акт про оцінку майна).

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними встатті 9цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12цього Закону.

Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна:положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем при подачі позову, не надано документ, що містить висновки про вартість майна.

Суд наголошує, що вартість спірного майна не може бути визначена на власний розсуд сторони, а має бути підтверджена доказами, при цьому позовна заява повинна містити посилання на такі докази у відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Проте, позивачем не додано до позовної заяви доказів, що підтверджують дійсну вартість спірного майна з відповідним визначенням актуальної ціни позову на момент пред`явлення позову, що підлягає грошовій оцінці.

У постанові від 24.01.2018 р. у справі № 916/1220/17 Верховний Суд зазначив, що майновий позов (позовна заява майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має оцінку, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Під майновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. Отже позовна вимога, пов`язана з підтвердженням чи оскарженням прав на майно, є майновою, оскільки за своєю правовою природою пов`язана з майном, яке особа може набути чи позбавитися.

Суд враховує, що від правильності вирішення питання щодо зазначення позивачем ціни позову залежить визначення вірної суми судового збору, яка підлягає сплаті.

Таким чином для усунення недоліків позовної заяви позивачу слід визначити актуальну ціну позову і надати докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна на момент пред`явлення позову.

Вищевикладене не дає підставу суду зробити висновок про належне оформлення позовної заяви у відповідності до ст.175 ЦПК України.

Статтею 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку реалізації права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі неусунення недоліків.

З огляду на викладене суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК України відсутні винятки з вказаного порядку.

З урахуванням викладеного, суд вбачає, що позивачам необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме зазначити ціну позову та зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практикою Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v.Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року) встановлено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Норми, що регулюють правила подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Інститут залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання до відкриття провадження по справі. Вимоги до позову викладені у 175, 177 ЦПК України.

Заяву про усунення недоліків разом з долученими документами необхідно надати до Приморського районного суду м. Одеси через канцелярію суду.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подавдо суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль TOYOTA FORTUNER 2006 р.в., д.н. НОМЕР_2 , номер кузову: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивачі є подружжям та власниками автомобіля, який було продано на публічних торгах ОСОБА_2 . Належне подружжю спільне рухоме майно було незаконно реалізоване в рамках виконавчого провадження. Відповідач 4 протягом строку розгляду справи може відчужити майно третім особам. Протягом перебування автомобіля у власності відповідача 4 існує значний ризик пошкодження або продажу транспортного засобу, що призведе до неможливості виконання рішення суду іі неможливості компенсації заподіяної шкоди стягувачу.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 4 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

До заяви не додано жодного доказу, який підтверджував би побоювання позивачів про неможливість чи затруднену можливість виконання рішення, у разі ухвалення такого на користь позивача, жодних доказів про бажання чи намір відповідача відчужити майно, до заяви долучено не було.

Отже, суд не може зробити висновку про наявність підстав, які б свідчили що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що заявниками не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст.149,150,151,175,177,185,260,353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула Вадима Андрійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання електронного аукціону (торгів) недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У частині залишення позовної заяви без руху ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: