ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м.Суми

Справа №591/6502/24

Провадження № 22-ц/816/1484/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Сидоренко А.П. (суддя-доповідач),

суддів Замченко А.О., Сізова Д.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року, ухвалене в м. Суми у складі судді Клименко А.Я., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року представник Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі- ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 05 листопада 2023 року між позивачем та відповідачкою за допомогою веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1297-6050. Відповідно до умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн, зі строком кредитування 300 днів, зі зниженою процентною ставкою 2,50% в день, стандартною процентною ставкою 3,00% в день.

Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 26 квітня 2024 року становить 72000,00 грн., з яких: 15000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 57000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 72000 грн заборгованості за кредитним договором № 1297-6050 від 05 листопада 2023 року та 2422,40 гривень судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у повному обсязі; стягнути з позивача на її користь витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та, що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Вказує на те, що вона не укладала кредитний договір, роздруківку якого долучає представник позивача в якості додатку до позовної заяви.

Крім того, просить суд перевірити правомірність нарахованих кредитором процентів у контексті положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, згідно якого було встановлено обмеження рівня процентної ставки.

Також зауважує на відсутність доказів перерахування тіла кредиту та звертає увагу на те, що на підтвердження перерахування їй коштів позики позивач зазначає, що таке перерахування підтверджується інформаційною довідкою LiqРаy. Втім, зазначений файл не може бути належним підтвердженням здійснення переказу, оскільки повністю перебуває в залежності від сторони позивача. Фактично позивач міг скласти довідку будь-якого змісту, що нівелює значення такого документа.

Також зазначає, що не відомо, кому належить картковий рахунок, на який нібито переказано кошти, оскільки лист LiqРаy не містить ідентифікуючих даних про неї (із фрагментів номеру карти, шо відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме їй).

Інформаційне повідомлення, на яке посилається позивач, не є первинним документом, шо підтверджує перерахування кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Апелянт вказує, що позивач не довів укладення договору позики (кредиту) з нею на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому суд першої інстанції задовольнив позовну заяву без достатніх на те правових підстав.

Від представника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2023 року між сторонами у справі укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1297-6050 продукту «CREDOS»(далі Кредитний договір) (а.с. 20-26). Вказаний договір укладено у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» та містить відомості про підписання позичальником електронним підписом у виді одноразового ідентифікатору (одноразовим паролем) А4277.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (п.2.2).

Кредитний договір містить такі умови: сума кредиту 15000,00 грн, дата видачі кредиту 05 листопада 2023 року, базовий період складає 14 календарних днів, останній календарний день першого базового періоду 18 листопада 2023 року, строк кредитування 300 календарних днів, дата повернення кредиту 30 серпня 2024 року.

Пунктом 4.6. Кредитного договору передбачено спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірника договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту.

Відповідно до пункту 4.10 Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою, яка становить 3% за кожен день користування кредитом (застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою, та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою).

За умови дотримання вимог, передбачених п.п.10.2, 10.3 цього договору, позичальник користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за зниженою процентною ставкою, яка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

Якщо вказаний в цьому абзаці п. 10.1 договору розмір зниженої процентної ставки дорівнює 0,01 %, зазначене означає, що розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру пільгової процентної ставки, тобто можливість сплати процентів за пільговою процентною ставкою фактично надається впродовж усього строку кредитування.

Згідно з п. 4.13 Кредитного договору реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 1 039 965,00 %.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 150 000 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14 договору).

Пунктом 6.5 Кредитного договору передбачено, що якщо позичальник несвоєчасно виконує зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом або зобов`язання щодо повернення кредиту, кредитодавець має право ініціювати договірне списання грошових коштів з банківського рахунку, пов`язаного з електронним платіжним засобом, реквізити якого були надані позичальником при укладенні даного договору, у розмірі, що не перевищує фактичної суми заборгованості позичальника перед кредитором за даним договором. Списання грошових коштів здійснюється відповідно до порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у вигляді графіка платежів із визначеною кількістю платежів, їх розміром та періодичністю сплати, що вказаний у даному договорі (додаток 3). У разі здійснення договірного списання грошових коштів з банківського рахунку, пов`язаного з електронним платіжним засобом, реквізити якого були надані позичальником при укладенні даного договору, кредитодавець повідомляє позичальника про факт такого списання у спосіб надсилання повідомлень позичальнику за цим договором, який узгоджений сторонами у цьому договорі.

Пунктами 8.2 та 8.3 Кредитного договору визначено, що у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 ЦК України.

У разі не здійснення сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього пункту договору, не може перевищувати половини кредиту (50% суми кредиту), одержаного позичальником за цим договором.

Згідно з пунктом 11.1 Кредитного договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Пунктом 11.3.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом договору та правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансових послу без нав`язування її придбання.

На підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів позивачем надано копію довідки про перерахування суми кредиту № 1297-6050 від 05 листопада 2023 року, здійсненого за допомогою системи LiqPay (а.с. 28), а також копію довідки (підписано електронним підписом начальника Департаменту АТ КБ «Приват Банк» Чаплінською М.В.) від 03 травня 2024 року про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року, у розмірі 15000 грн від 05 листопада 2023 року по договору 1297-6050 на рахунок НОМЕР_1 (а.с. 36-42).

Із довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 26 квітня 2024 року, встановлено, що за кредитним договором № 1297-6050 від 05 листопада 2023 року, сума наданого кредиту 15000,00 грн, основний борг 15000,00 грн, залишок відсотків 73800,00 грн (а.с. 27-28).

В матеріалах справи міститься копія правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) з викладеними умовами та положеннями, що підписані позичальником 05 листопада 2023 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_2 , а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-16, 16-18).

Довідка про укладений договір містить розрахунок заборгованості, з якого встановлено, що загальний розмір заборгованості станом на 26 квітня 2024 року складає 88800,00 грн, з яких: 15000 грн основний борг; 73800,00 грн заборгованість за процентами (а.с. 27-28). Також з вказаного розрахунку слідує, що відповідачкою не було сплачено коштів в рахунок погашення заборгованості.

Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 16800,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 72000,00 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідачки не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 15000,00 грн., прострочену заборгованість за нарахованими процентами 57000,00 грн., що разом становить 72000,00 грн.

Задовольняючи позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачкою узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк визначений договором, розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачкою не спростований.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За встановленими у цій справі обставинами оспорюваний договір між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті позивача подано заявку на отримання кредиту від імені відповідачки та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту. Доступ до особистого кабінету здійснюється позичальником після авторизації шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику в СМС-повідомлення або надається шляхом дзвінку на номер телефону, який вказаний позичальником на веб-сайті кредитодавця і який має юридичне значення ідентифікації позичальника у розумінні положень ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже надісланий у зазначений спосіб одноразовий ідентифікатор було використано для підтвердження підписання Кредитного договору.

Позивачем у позовній заяві вказаний номер телефону відповідачки НОМЕР_3 , що дає підстави стверджувати, що саме на цей номер телефону у наведений вище спосіб відбулося надіслання одноразового паролю А4277, який було використано для підтвердження підписання кредитного договору в електронній формі. Належність зазначеного номеру телефону відповідачці не спростовано жодними доказами, натомість саме цей номер телефону відповідачка зазначає у заяві від 30 грудня 2025 року, поданій Сумському апеляційному суду (а.с. 118).

Крім того Кредитний договір містить інформацію про місце проживання відповідачки, реквізити паспорту, РНОКПП, що також дає підстави вважати, що без зазначення таких відомостей, які є інформацією з обмеженим доступом, неможливо ідентифікувати особу позичальника. Будь-яких доказів, які б вказували на укладення кредитного договору іншими особами від імені відповідачки, суду не надано.

До того ж в Кредитному договорі зазначено номер електронного платіжного засобу з маскою, а саме НОМЕР_1 , яка очевидно може бути надано саме відповідачкою, зважаючи на те, що така інформація у відповідності з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від відповідачки або за її згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір про відкриття кредитної лінії № 1297-6050 від 05 листопада 2023 року підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджує укладання між сторонами правочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що позивачем не надано оригіналу кредитного договору від 05 листопада 2023 року № 1297-6050, а нею ставиться під сумнів його укладення, в зв`язку з чим на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України просить витребували у позивача оригінал електронного доказу, а саме вказаний кредитний договір з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами.

За умовами частини шостої статті 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У відповідності до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За нормами частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18).

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18)).

Відповідачкою не надано доказів неможливості порушення питання про витребування оригіналу кредитного договору з причин, що об`єктивно не залежали від неї, з огляду на те, що вона скористалася можливістю висловити свою позицію щодо позовних вимог шляхом подачі відзиву на позовну заяву, а тому клопотання про витребування оригіналу кредитного договору не може бути задоволеним.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не надано доказів надання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 15000 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено у відповідності до п. 4.6 договору шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 відповідачки, номер якої вказано у розділі 12 «Реквізити сторін» у рядку «Позичальник» договору про відкриття кредитної лінії № 1297-6050, що підтверджується копією листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03 травня 2024 року (а.с. 35-42).

В свою чергу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає послуги з переказу коштів на підставі договору № 4010, укладеного 02 грудня 2019 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Доказів того, що на картку НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 15000,00 грн стороною відповідача не було надано.

Відповідачкою також не спростовано факту наявності у неї відкритого банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» та користування банківською карткою НОМЕР_1 .

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність нарахування відсотків положенням Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів приходить до такого.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості відповідачки за договором про відкриття кредитної лінії № 1297-6050 від 05 листопада 2023 року встановлено, що така станом на 26 квітня 2024 року становить 88800,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 73800,00 грн.

Згідно з вищезазначеним розрахунком заборгованості нарахування відсотків за користування кредитними коштами до 18 листопада 2023 року здійснювалося за процентною ставкою, що становить 2,5% в день від залишку неповерненої суми кредиту, а починаючи з 19 листопада 2023 року за процентною ставкою 3% в день.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки договір про відкриття кредитної лінії № 1297-6050 від 05 листопада 2023 року укладено між сторонами у справі до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк його дії продовжувався, положення цього закону застосовуються до вказаного кредитного договору, на підставі якого з відповідачки стягується заборгованість.

Враховуючи встановлений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року протягом перших 120 днів, тобто до 21 квітня 2024 року, такий розмір процентної ставки для нарахування відсотків за користування кредитними коштами не міг перевищувати 2,5% в день від залишку неповерненої суми кредиту, а з 22 квітня 2024 року - 1,5%.

Тому в період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45000 грн (15000,00 грн х 2,5% х 120 днів).

Починаючи з 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,5%, тому за період з 22 квітня 2024 року по 26 квітня 2024 року відповідно до вимог закону підлягали нарахуванню проценти в сумі 900,00 грн (15000,00 грн х 1,5% х 4 дні).

Отже загальний розмір заборгованості за процентами в період з 05 листопада 2023 року по 26 квітня 2024 року становить 63900 грн (18000,00 грн за період з 05 листопада 2023 року по 23 грудня 2023 року + 45000,00 грн за період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року + 900,00 грн за період з 22 квітня 2024 року по 25 квітня 2024 року).

Враховуючи те, що позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності, та з урахуванням заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам в розмірі 57000 грн. 00 коп., у суду першої інстанції були достатні підстави для стягнення наведеної заборгованості з відповідачки на користь позивача.

З огляду на встановлені обставини справи, порушення ОСОБА_1 узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк визначений договором, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за кредитом.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий А.П.Сидоренко

Судді А.О.Замченко

Д.В.Сізов