ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 676/1094/25

провадження № 61-16376св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Спецкомунтранс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Комунального підприємства «Спецкомунтранс» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог і підстав позовної заяви

1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Спецкомунтранс» (далі - КП «Спецкомунтранс») про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Вимоги обґрунтовані тим, що з 14 березня 2023 року вона перебуває у трудових відносинах із КП «Спецкомунтранс». Наказом від 31 березня 2023 року № 57-к переведена на посаду приймальника замовлень із обслуговування поховань КП «Спецкомунтранс». Через відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, звільнена з роботи 17 січня 2025 року на підставі наказу від 17 січня 2025 року № 19-к. Вважає, що її звільнення проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

3. 09 січня 2025 року наказом директора КП «Спецкомунтранс» № 5-п «Про зміну істотних умов праці» її попереджено, що з 20 січня 2025 року змінюються істотні умови праці працівників КП «Спецкомунтранс», а саме: обмежено спільну роботу працівників, які є близькими родичами чи свояками, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному, зокрема, але не виключно: працівників, які є керівниками структурних підрозділів та підлеглих працівників; працівників, які здають виручку (готівкою та/або безготівково) до каси підприємства і касира підприємства та інше. У термін до 10 січня 2025 року необхідно ознайомити під підпис із цим наказом і попередженням про зміну істотних умов праці працівників КП «Спецкомунтранс», які є близькими родичами чи свояками, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному, указаних у додатку 1 до цього наказу.

4. У додатку 1 до наказу від 09 січня 2025 року № 5-п наведено перелік працівників підприємства: ОСОБА_1 - приймальник замовлень та ОСОБА_2 - бухгалтер, а тому наказ має виключно індивідуальний характер і спрямований на зміну обсягу трудових прав двох працівників.

5. Цього ж дня КП «Спецкомунтранс» направило їй попередження про наступну зміну з 20 січня 2025 року істотних умов праці працівників підприємства та запропоновано роботу на посаді прибиральника територій кладовища, яка станом на 09 січня 2025 року є вакантною.

6. Зазначає, що зміни в організації виробництва та праці роботодавця не можуть бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника, а тому роботодавець під час процедури звільнення зобов`язаний забезпечити дотримання трудових прав працівника, який є слабшою ланкою у трудових правовідносинах. Наказ від 09 січня 2025 року № 5-п має виключно індивідуальний характер і спрямований на зміну обсягу трудових прав лише двох працівників. Ні в наказі, ні у попередженнях від 09 січня 2025 року не вказано, які саме умови праці приймальника замовлень змінюються або запроваджуються нові умови праці для роботи на цій посаді.

7. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним наказ КП «Спецкомунтранс» від 17 січня 2025 року № 19-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити її на посаді приймальника замовлень КП «Спецкомунтранс», стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 18 січня 2025 року до дня поновлення на роботі.

Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

8. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

9. Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Громика І. М. про стягнення з КП «Спецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в КП «Спецкомунтранс» відповідно до наказу від 09 січня 2025 року № 5-п запроваджено обмеження щодо спільної роботи родичів або свояків, які при виконанні трудових обов`язків підконтрольні або підпорядковані один одному. Із наказом ознайомлені ОСОБА_1 - приймальник замовлень та ОСОБА_2 - бухгалтер та попереджені про наступні зміни істотних умов праці. Зазначений наказ ні позивачка, ні її мати ОСОБА_2 не оспорювали. Оскільки ОСОБА_1 відмовилася від пропозиції про надання письмової згоди або письмової відмови від переведення на вакантну посаду прибиральника території кладовища, то наказом КП «Спецкомунтранс» від 17 січня 2025 року № 19-к її звільнено з посади на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці.

11. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 08 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним наказ КП «Спецкомунтранс» від 17 січня 2025 року № 19-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді приймальника замовлень КП «Спецкомунтранс» із 17 січня 2025 року. Стягнуто з КП «Спецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 18 січня 2025 року до 20 листопада 2025 року в розмірі 155 610,45 грн, з якого необхідно провести утримання суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з КП «Спецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816,80 грн та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Стягнуто з КП «Спецкомунтранс» судовий збір у дохід держави у сумі 4 239,20 грн.

12. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки посада (приймальник замовлень), яку обіймала позивачка, не була виключена зі штатного розпису підприємства, то звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним з огляду на відсутність обставин, передбачених частиною третьою статті 32 КЗпП України.

13. З метою уникнення прямого підпорядкування між працівниками, а саме ОСОБА_1 (приймальника замовлень) та ОСОБА_2 (бухгалтера), з урахуванням наявних інших посад бухгалтерів на підприємстві, роботодавець не вжив заходів щодо збереження трудових відносин із працівником ОСОБА_3 . Відповідачем визнається, що роботодавцем не розглянута можливість зміни посадових обов`язків матері позивачки - бухгалтера ОСОБА_2 . Однак після звільнення позивачки наказом директора КП «Спецкомунтранс» від 13 березня 2025 року № 66-к проведено перерозподіл посадових обов`язків між бухгалтерами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

14. За таких обставин, на переконання суду апеляційної інстанції, позивачкою доведено факт незаконності наказу директора Кам`янець-Подільського КП «Спецкомунтранс» від 17 січня 2025 року за № 19-к про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці).

15. Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2025 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Громика І. М., про ухвалення додаткового судового рішення. Стягнуто з КП «Спецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Стислий виклад доводів і вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу

16. 26 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» КП «Спецкомунтранс» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, яку подав ОСОБА_5 , у якій просило скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2025 року, залишити у силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

17. Як на підстави касаційного оскарження, КП «Спецкомунтранс» послалося на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку ) та пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

18. Так, КП «Спецкомунтранс» зазначило, що апеляційним судом не враховано висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15, Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц, Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 752/17800/22, від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16-ц, від 20 вересня 2023 року у справі № 442/4475/22, від 23 грудня 2020 року у справі № 447/334/18, від 22 травня 2024 року у справі № 754/5228/22, від 05 лютого 2025 року у справі № 757/22199/22-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19.

19. Також КП «Спецкомунтранс» наголосило на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо звільнення працівника через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, які встановлені внаслідок запровадження на підприємстві обмежень на роботі близьких родичів чи свояків, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному.

20. Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

21. Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.

22. 14 січня 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

23. Наказом директора КП «Спецкомунтранс» від 14 березня 2023 року № 45-к ОСОБА_1 прийнято на посаду контролера абонентського відділу, а наказом від 31 березня 2023 року № 57-к її переведено з 01 квітня 2023 року на посаду приймальника замовлень по обслуговуванню поховань.

24. 01 січня 2025 року загальними зборами трудового колективу, протокол № 1, схвалено зміни до Колективного договору, згідно з пунктом 2,4 яких запроваджується обмеження на КП «Спецкомунтранс» спільної роботи родичів, або свояків, які при виконанні трудових обов`язків підконтрольні або підпорядковані один одному.

25. Відповідно до наказу від 09 січня 2025 року № 5-п «Про зміну істотних умов праці» з 20 січня 2025 року змінено істотні умови праці працівників КП «Спецкомунтранс», а саме: обмежено спільну роботу працівників, які є родичами, або свояків, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підконтрольні або підпорядковані один одному, зокрема, але не виключно: працівників, які є керівниками структурних підрозділів, та підлеглих працівників; працівників, які здають виручку (готівкою та/або безготівково) до каси підприємства, і касира підприємства та інше. У термін до 10 січня 2025 року ознайомити під підпис із цим наказом і попередженням про наступну зміну істотних умов праці працівників КП «Спецкомунтранс», які є близькими родичами чи свояками, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному, указаних у додатку 1 до цього наказу.

26. Згідно з додатком № 1 до наказу від 09 січня 2025 року № 5-п вказано перелік осіб: ОСОБА_1 - приймальник замовлень та ОСОБА_2 - бухгалтер, яких необхідно ознайомити під підпис із наказом і попередити про зміну істотних умов праці.

27. 09 січня 2025 року ОСОБА_1 ознайомилася із наказом та попередженням про зміну істотних умов праці, проте поставити підпис на попередженні відмовилася.

28. Відповідно до копії попередження від 09 січня 2025 року № 13 письмову згоду або письмову відмову від надання згоди на переведення на посаду прибиральника території кладовища ОСОБА_1 повинна надати до 16 січня 2025 року.

29. 16 січня 2025 року ОСОБА_1 відмовилася від пропозиції про надання письмової згоди або письмової відмови від переведення на вакантну посаду прибиральника території кладовища.

30. Наказом КП «Спецкомунтранс» від 17 січня 2025 року № 19-к звільнено ОСОБА_1 із посади приймальника замовлень КП «Спецкомунтранс».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі та підстави касаційного перегляду

31. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

32. Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

33. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

34. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

35. Статтею 32 КЗпП України врегульовані питання переведення працівника на іншу роботу та зміни істотних умов праці.

36. Так переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша цієї статті).

37. Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше як до запровадження таких умов у період дії воєнного стану.

38. З аналізу норм частини третьої статті 32 КЗпП України слідує, що у разі, коли роботодавець лише за умов зміни в організації виробництва та праці планує змінити систему та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановити або скасувати неповний робочий час, суміщення професій, зміну розрядів або найменування посад, він має попередити працівника про це. Попереджаючи працівника про таку зміну істотних умов праці, роботодавець має чітко зазначити, які саме істотні умови праці зміняться, оскільки саме конкретизація змін істотних умов праці у попередженні дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем.

39. Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

40. Частиною четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у випадку, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

41. Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці, які не супроводжуються скороченням чисельності чи штату працівників.

42. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

43. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна зміні в організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, звільнення у зв`язку із чим може мати місце на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

44. Тобто при зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад без зміни трудової функції тощо, тобто зміни, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.

45. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18 (провадження № 61-2741св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 (провадження № 61-13072св19), 25 січня 2023 року у справа № 455/1378/18 (провадження № 61-7964св22).

46. Звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, зумовленою відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням згоди щодо продовження дії трудового договору (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 761/11887/15-ц).

47. Зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Про визначену частиною третьою статті 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України можливо говорити тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою.

48. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 із посади приймальника замовлень КП «Спецкомунтранс» на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, оскільки посада (приймальник замовлень), яку обіймала позивачка, залишалась у штатному розписі підприємства, ніякі умови праці на цій посаді не змінювались , що виключає звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, адже відсутні обставини, передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України.

49. Отже роботодавцем неправомірно застосовано пункт 6 статті 36 КЗпП України як підставу звільнення позивачки, оскільки за обставинами цієї справи позивачка відмовилась переведення на іншу посаду, а не від продовження роботи на тій же посаді.

50. Прийняття роботодавцем рішення про запровадження на підприємстві обмежень щодо спільної роботи близьких родичів у разі їх безпосередньої підпорядкованості або підконтрольності один одному є управлінським та організаційним рішенням роботодавця, спрямованим на запобігання конфлікту інтересів, і саме по собі не змінювало істотних умов праці для працівника на посаді приймальник замовлень працівника.

51. Враховуючи те, що у КП «Спецкомунтранс» не відбулися зміни в організації виробництва, унаслідок чого змінилися істотні умови праці, в тому числі й позивача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивачки.

52. Узагальнюючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутні передбачені статтею 32 КЗпП України обставини, які б свідчили про зміну істотних умов праці позивачки, а отже, і правові підстави для припинення трудового договору на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з чим звільнення ОСОБА_1 є незаконним.

Щодо підстав касаційного оскарження

53. Однією з підстав касаційного оскарження судового рішення заявник зазначив пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

54. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

55. З огляду на зміст вказаної норми, вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню цивільними судами під час вирішення спору.

56. Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

57. Аргументуючи підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме звільнення працівника через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, які встановлені внаслідок запровадження на підприємстві обмежень на роботі близьких родичів чи свояків, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному.

58. Втім, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для формулювання висновків, про які зазначає заявник, адже суд апеляційної інстанції, погоджуючись із доводами позивачки, встановив, що її звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним, оскільки ніяких істотних змін умов праці за посадою, яку обіймала позивачка, не відбулось.

59. Верховний Суд не знайшов підстав для формулювання нових висновків щодо застосування пункту 6 статті 36 КЗпП України як підстави для звільнення працівника за результатами перегляду цієї справи.

60. Отже, наведена заявником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не підтвердилася під час касаційного перегляду справи.

61. У касаційній скарзі КП «Спецкомунтранс» також зазначило, що апеляційним судом не враховано висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15, Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц, Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 752/17800/22, від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16-ц, від 20 вересня 2023 року у справі № 442/4475/22, від 23 грудня 2020 року у справі № 447/334/18, від 22 травня 2024 року у справі № 754/5228/22, від 05 лютого 2025 року у справі № 757/22199/22-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19.

62. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

63. Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, водночас суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

64. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

65. Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за їх межі судом касаційної інстанції не встановлено.

66. Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Спецкомунтранс» залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

Є. В. Синельников

В. В. Шипович