КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 369/5711/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4969/2026Головуючий у суді першої інстанції - Бабич Н.Д. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2025 клопотання про зупинення провадження задоволено. Зупинено провадження у справі № 369/5711/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, до розгляду справи та набрання законної сили рішення у цивільній справі №759/8160/25, яка перебуває в провадженні Святошинського районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля (а.с. 131).

В апеляційній скарзі, позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що предметом спору є витребування автомобіля з чужого незаконного володіння, що є самостійним способом захисту, який не потребує вирішення питання про поділ майна подружжя.

Вважає, що факт права власності та добросовісності набувача може бути встановлений у межах даної справи, що не перешкоджає її розгляду.

Посилається на те, що справи мають різний предмет доказування, а оспорювання договору купівлі-продажу у справі № 759/8160/25 не перешкоджає суду в межах цієї справи встановити дійсність або недійсність правового переходу, а тому вважає, що висновок суду про об`єктивну неможливість розгляду справи є помилковим (а.с. 184-186).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

11.12.2025 до суду надійшов відзив ОСОБА_4 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

25.12.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила суд витребувати у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль марки Toyota Highlander 2014 року виписку д.н.з. НОМЕР_1 , вінкод НОМЕР_4 в належному технічно-справному стані, старий технічний паспорт та ключі до замка запалювання та розблокування АКПП до вищевказаного автомобіля.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником автомобіля Toyota Highlander 2014 року виписку д.н.з. НОМЕР_1 , вінкод НОМЕР_4, що належить їй на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2025/5216474 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вказаний транспортний засіб 18.03.2025 був придбаний нею у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Продавцем було зазначено ОСОБА_2 як особу, яка мала здійснити передачу ключів від транспортного засобу та сам автомобіль.

Однак, автомобілем заволодів відповідач, ОСОБА_2 , якому було надано транспортний засіб на тимчасове зберігання попереднім власником, яка виїхала за кордон до її повернення або до передачі новому власнику.

Проте, на прохання про передачу автомобіля відповідач не реагує, автомобіль не передає та погрожує пошкодити транспортний засіб.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2025 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

25.08.2025 відповідач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі № 759/8160/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, яка розглядається Святошинським районним судом м. Києва.

Клопотання про зупинення провадження у справі обґрунтовувалось тим, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва знаходиться справа № 759/8160/25 про поділ майна подружжя, зокрема щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Toyota Highlander 2014 року виписку д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 .

Вказуючи про те, що справи є взаємопов`язаними та вирішення спору у справі № 759/8160/25 матиме безпосередній вплив на розгляд даної справи, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи № 369/5711/25, є необхідність в зупиненні провадження у справі.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги у справі №759/8160/25, яка перебуває в провадженні Святошинського районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, з врахуванням збільшення розміру позовних вимог та уточненої позовної заяви від 21.10.2025 тісно взаємопов`язані, як за суб`єктним так і за предметним складом, оскільки предметом позову є спірний автомобіль "Тойота", який ОСОБА_2 просить визнати його власністю, припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивач ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 18.03.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Тобто, вирішення цивільної справи №759/8160/25 об`єктивно впливає на розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27.09.2023 в справі № 588/1156/21).

Зупинення провадження у справі є тимчасовим припиненням всіх процесуальних дій у справі, що зумовлене настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Здійснюючи тлумачення вказаних норм процесуального права, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. п. 8.11, 8.12 постанови від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 сформулював висновок про те, що, по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є перешкодами ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року в справі «Краснощокова проти України»).

У цій справі, ОСОБА_1 просить витребувати у ОСОБА_2 майно, яке остання набула на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2025/5216474, укладеного з ОСОБА_3 ..

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суд першої інстанції взагалі не аналізував та не встановлював у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі.

Судом першої інстанції не перевірено, яким чином з урахуванням передбаченої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, рішення у справі № 759/8160/25 буде мати значення для цивільної справи, що розглядається, чому існує неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 759/8160/25, які обставини, що мають значення для розгляду цієї справи, не можуть бути судом самостійно встановлені під час судового розгляду.

Окрім цього, слід зазначити, що взаємопов`язаність справ за суб`єктним та предметним складом, не зумовлює подальшого розгляду справи судом першої інстанції, оскільки суду належить встановити чи має преюдиційне значення результат розгляду іншої справи до тієї справи, питання про зупинення провадження у якій вирішується.

Так, висновки суду першої інстанції щодо неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням в справі № 759/8160/25 відсутні.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що наявність між сторонами спору щодо дійсності договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2025/5216474 від 18.03.2025, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не є підставою для зупинення провадження у справі в розумінні пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а відтак суд першої інстанції, зупиняючи провадження в справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, дійшов передчасного та помилкового висновку про неможливість розгляду даної справи до прийняття остаточного рішення у справі № 759/8160/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова