Провадження № 2/750/545/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді Слісаря А.В.,
секретаря Примак Т.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
третя особа - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,
у жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач проживає окремо, життям дитини не цікавиться. Позивач з дитиною проживають в Німеччині. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, його життям не цікавиться, коштів на його утримання та забезпечення не надає.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до п. 2. ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, рішення просить прийняти з урахуванням інтересів дитини.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що від спільного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають малолітнього сина, ОСОБА_3 , 2019 року народження.
Відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2020 року, шлюб між подружжям був розірваний.
Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Батько проживав окремо.
Довідка комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради вказує на те, що батько дитини, ОСОБА_4 , офіційних запитів щодо стану здоров`я сина, ОСОБА_3 , до адміністрації закладу не надавав.
Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 26 вересня 2025 року, наявна заборгованість зі сплати аліментів, становить 159928,38 гривень.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, мати разом з дитиною з 2022 року проживають у місті Гамбург, Федеративної Республіки Німеччина.
Влітку 2025 року ОСОБА_5 був зарахований до першого класу початкової школи «Ам Баакенгафен» у місті Гамбург, має медичне страхування у лікарняній касі Технікер, отримує авансові виплати на аліменти.
Відповідно до акту обстеження умов проживання, наданого відділом у справах молоді та сім`ї загальної соціальної служби районної адміністрації Вандсбек вільного та ганзейського міста Гамбург, пані ОСОБА_6 проживає зі своїм сином ОСОБА_7 у нещодавно відремонтованій і з любов`ю облаштованій квартирі в гамбурзькому районі Брамфельд. ОСОБА_5 має велику дитячу кімнату, облаштовану відповідно до потреб дитини. На думку Гамбурзького управління у справах молоді, житлові умови в материнському домі не дають жодних підстав для занепокоєння щодо добробуту дитини.
ОСОБА_1 звернулась до відділу у справах молоді
та сім`ї районної адміністрації Гамбург-Мітте вільного та ганзейського
міста Гамбург із заявою про одноосібну опіку над дитиною, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримала відповідь, що згідно з сімейним правом Федеративної Республіки Німеччина, існує обов`язок приймати важливі рішення щодо дитини лише за згодою обох батьків. Це особливо стосується рішень щодо паспортних даних, відкриття банківського рахунку, реєстрації у школі, медичних заходів, офіційних заяв. Через відсутність батька дитини та брак контактів, для благополуччя Назара було б вкрай важливо, щоб матері дитини було дозволено приймати ці важливі рішення.
На теперішній час місце перебування батька дитини,
ОСОБА_2 , не відомо.
ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського районного
управління поліції ГУНП із заявою про встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 . Було встановлено, що 24 лютого 2021 року, ОСОБА_2 , виїхав за кордон та до України не повертався. На даний час місце його перебування невідоме.
Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 грудня 2025 за №678 виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Отже, суд має виходити з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких підстав, враховуючи, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітньої сина, тобто самоусунулася від його виконання, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно ОСОБА_9 .
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-283, 354, ЦПК України, ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питаня про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

С уддя А.В. Слісар