Справа № 276/2305/25
Провадження по справі №2/276/223/26
04 лютого 2026 року селище Хорошів
Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Семенюка А.С.
за участю секретаря судового засідання Процюк О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» звернулось до суду з вказаним позовом.
У позові позивач посилався на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» і відповідачем 29.10.2022 року укладено Договір позики №4780380 на 72 дні зі сплатою процентів у межах строку позики.
Вказаний договір укладений між сторонами в електронному вигляді.
ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконало та надало відповідачу грошові кошти в порядку, передбаченому умовами договору.
14.03.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №14/03-2023, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №4780380 перейшло до позивача.
Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 06.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив про розгляд справи провести без участі представника позивача, додатково долучив до позову клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив, копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка була отримана відповідачем 14.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача, неподання ним відзиву та неповідомлення про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 29.10.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та відповідачем укладено електронний договір позики №4780380.
Відповідно до п. 2.4.2. договору, основна процентна ставка фіксована та становить 3,00% в день.
Відповідно до п.2.5 договору позика надається позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 .
Також сторонами договору погоджено графік платежів за договором, що підтверджується Додатком 1 до Договору позики № 4780380 від 29.10.2022 року.
14.03.2023 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу №14/03-2023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» (Клієнт) передає (відступає) ТОВ «Свеа Фінанс» (Фактор) за плату належні йому Права Вимоги за Кредитними договорами, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТОВ «Маніфою» Права Вимоги до Боржників.
В пункті 1.1 даного договору факторингу наведені терміни, які мають наступні значення: «Кредитні договори» - договори, що зазначені у Реєстрі боржників (у значенні як наведено нижче) та укладені між Клієнтом та Боржниками, у відповідності до яких Клієнт надав Боржникам грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених Кредитним договором, а Боржник взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти і інші платежі (комісії), передбачені таким кредитним договором; «Права вимоги» - всі права грошової вимоги (боргових зобов`язань) Клієнта за Кредитними договорами до Боржників щодо погашення Заборгованостей, які виникли на підставі укладених між Клієнтом та Боржниками договорів, в тому числі і за договорами забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами та підтверджуються Документацією (у значенні як наведено нижче), а також інші права вимоги за Кредитними договорами; «Реєстр боржників» - погоджена Сторонами форма реєстру Боржників з переліком їх особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з Боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про Боржника у разі їх наявності у Клієнта, разом з додатком у електронному вигляді бази даних. Форма Реєстру боржників наведена в Додатку 1 до цього Договору.
Згідно п.2.1 вказаного Договору факторингу, у відповідності до умов цього Договору, Клієнт передає (відступає) Фактору свої Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги Клієнта за Кредитними договорами та сплачує Клієнту за відступлення Права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.
Відповідно до п.2.2 Договору факторингу, загальний розмір Заборгованостей Боржників, Права вимоги до яких відступається, згідно з цим Договором, складає - 9 160 860 (дев`ять мільйонів сто шістдесят тисяч вісімсот шістдесят) гривень 92 коп., згідно з Реєстром боржників, який складається Сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку 1 до цього Договору.
Згідно п. 2.3 Договору факторингу, Реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками Сторін і скріплюється печатками Сторін і є невід`ємною частиною цього Договору. Реєстр боржників на електронному носії (з додатковою інформацією за Кредитними договорами) передається Клієнтом Фактору і повинен повністю відповідати Реєстру боржників на паперовому носії в частині основної інформації за Кредитними договорами, підписаному Сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі боржників на паперовому носії та Реєстру боржників на електронному носії, перевагу має інформація Реєстру боржників на паперовому носії.
Пунктом 3.1.3 Договору факторингу встановлено, що Право вимоги переходить до Фактора з моменту зарахування коштів (суми фінансування відповідно до пункту 4.1 цього Договору) на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилався на те, що між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу, за яким ТОВ «Маніфою» передало своє право вимоги позивачу.
Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що згідно укладеного між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Свеа Фінанс» Договору факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023 року до позивача перейшло право грошової вимоги саме до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4780380 від 29.10.2022 року.
Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжної інструкції №9054 від 14.03.2023 року на підтвердження оплати ним на рахунок ТОВ «Маніфою» ціни договору (розмір фінансування) за Договором факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023.
Водночас, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що Реєстр боржників №1 до Договору факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023 містить в своєму переліку інформацію стосовно боржника (відповідача) ОСОБА_1 , зокрема підставу виникнення Права грошової Вимоги до ОСОБА_1 , суму грошових вимог та інші дані, як мають бути зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору як цього вимагають п.1.1, п.2.3 Договору факторингу.
Позивач долучив до матеріалів справи копію Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023 за формою додатку №1 до Договору факторингу
Водночас, долучена до матеріалів справи зазначена копія Реєстру боржників №1 не містить в своєму переліку інформацію стосовно боржника (відповідача) ОСОБА_1 (а.с.35-36).
Суд критично ставиться до зазначеного документу як доказу, що Реєстр боржників за формою Додатку №1 містить в своєму переліку інформацію стосовно боржника (відповідача) ОСОБА_1 , оскільки такий документ складений позивачем одноосібно та не відповідає затвердженій формі Додатку №1 до Договору факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023, а відтак суд приходить до висновку, що вказаний документ не є в цій справі належним та допустимим доказом права вимоги позивача до відповідача.
За таких обставин, суд приходить до висновку позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що Реєстр боржників за формою Додатку №1 містить в своєму переліку інформацію стосовно боржника (відповідача) ОСОБА_1 , зокрема підставу виникнення Права грошової Вимоги до ОСОБА_1 , суму грошових вимог та інші дані, як мають бути зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023.
Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023 року, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України.
Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
У своїй позовній заяві ТОВ «Свеа Фінанс» просило розглянути справу за відсутності його представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів заявлено не було.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо недоведеності позивачем переходу до нього права вимоги до відповідача згідно Договору факторингу №14/03-2023 від 14.03.2023 року.
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.
Керуючись статтями 12, 13, 76-79, 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 277-279, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, -
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №4780380 від 29.10.2022 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Суддя А.С.Семенюк