Справа № 358/1926/25 Провадження № 2/358/172/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Буравової К.І.,

за участю секретаря судових засідань Годжаєвої З.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

УСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Богуславського районного суду Київської області звернулось Акціонерне товариство "Ідея Банк" (79008, м. Львів, вул. Валова, буд. № 11) із позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договорому розмірі 194 045, 26 грн. та судових витрат по справі.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, 23 червня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в межах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, умови якого розміщені на офіційному вебсайті банку. Укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердив ознайомлення з його умовами та погодився з ними. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано відновлювальну кредитну лінію шляхом встановлення кредитного ліміту за поточним рахунком № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків НОМЕР_2 ) з використанням платіжної картки. Договором встановлено процентну ставку за користування кредитом 24 % річних, комісію 48 % річних, за обслуговування кредитної заборгованості станом на кінець розрахункового періоду проценти за прострочення 72 % річних, та проценти за технічний овердрафт 48 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії визначено у розмірі 200 000 грн, при цьому на момент укладення договору доступний ліміт становив 76 700 грн. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у фіксованому розмірі, а також передбачено нарахування процентів та комісій у разі прострочення виконання зобов`язань. Позивач стверджує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується виписками з рахунку, однак відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів і комісій. Останнє зарахування коштів на рахунок відповідача відбулося 21 вересня 2024 року. Станом на 28 серпня 2025 року, за розрахунком позивача, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 194 045,26 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 114 960,77, прострочених процентів 79 082,49 та дебіторської заборгованості - 2. Наявність заборгованості підтверджується банківськими виписками та довідкою-розрахунком. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернута заборгованість по кредиту, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати у сумі 3028,00 грн., сплачені ним при подачі позову до суду.(а.с. 1-2).

01.12.2025 у відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, представник відповідачки Притула Л.О. подала до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якій просила врахувати зазначені у відзиві обставини, відмовити позивачу у стягненні заборгованості за процентами, складовою частиною яких є комісія у розмірі 79 082,49 грн., звільнити відповідача від сплати судового збору, оскільки вона є особою з інвалідністю. У відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що кредитний договір з АТ «Ідея Банк» від 23 червня 2023 року було укладено у зв`язку з тяжкими життєвими обставинами, зокрема необхідністю проведення оперативного втручання через погіршення стану здоров`я. У подальшому відповідач втратила працездатність та отримала другу групу інвалідності, що, за її твердженням, унеможливило своєчасне виконання зобов`язань за договором. Зазначені обставини, за доводами відповідача, підтверджуються медичними документами. Також відповідач вказує, що позивач не надав належного та обґрунтованого розрахунку заборгованості, зокрема не визначив період нарахування процентів, їх ставки та підстави нарахування, а також не розмежував проценти і комісії. На думку відповідача, з поданих виписок вбачається, що до суми процентів включено комісії за обслуговування кредитної заборгованості, правомірність яких не підтверджена. Відповідач зазначає, що кредитний договір не містить погодженого сторонами переліку додаткових та супутніх банківських послуг і детального графіка платежів, а відтак умови щодо сплати комісій за обслуговування заборгованості є нікчемними відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим відповідач вважає нарахування процентів із включенням комісій неправомірним та таким, що порушує її права як споживача банківських послуг. (а.с. 6265).

09.12.2025 від представника позивача Заставної Л.П. через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник просив задовольнити позов у повному обсязі. У відповіді зазначено, що законодавство України не встановлює спеціальних вимог щодо засобів доказування розміру заборгованості, у зв`язку з чим застосовуються загальні правила доказування. На підтвердження розміру заборгованості позивачем подано розрахунок заборгованості та виписки з рахунку відповідача, які відповідно до правової позиції Верховного Суду є належними та допустимими доказами руху коштів за кредитним договором. Позивач вказує, що відповідач не надала альтернативного розрахунку заборгованості або доказів її відсутності. З метою усунення сумнівів щодо правильності нарахування заборгованості позивач додатково подав детальний розрахунок заборгованості станом на 28 серпня 2025 року. Позивач зазначає, що тарифами банку передбачено сплату плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4 % від залишку заборгованості станом на розрахункову дату, яка нараховується у разі використання та неповернення кредитних коштів. (а.с. 5463).

20.01.2026 представник відповідачки Притула Л.О. через підсистему «Електронний суд» подала до суду заяву про долучення розрахунку заборгованості відповідача у якій просила врахувати наведені у заяві розрахунки заборгованості за спірним кредитним договором. У поданій заяві зазначено, що доданий позивачем детальний розрахунок заборгованості містить дані щодо строкової та простроченої заборгованості за кредитним договором, ставок нарахування відсотків, а також сум нарахованих відсотків за строковою та простроченою заборгованістю. Згідно з цим розрахунком розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту з урахуванням здійснених платежів становить 114 960,77 грн (123 368,52 8 407,75), а розмір заборгованості за відсотками 33 046,61 грн (42 619,54 11 647,41 + 2 105,11 30,63). Водночас відповідач вказує, що з виписки про рух коштів вбачається нарахування банком «щомісячної плати за санкціоновану перевитрату», хоча умови, підстави, порядок і розмір сплати такої плати не передбачені Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту та кредитним договором від 23 червня 2023 року. За даними виписки, банком нараховано щомісячну плату за санкціоновану перевитрату у період з 24.07.2023 по 23.06.2025 на загальну суму 84 110,25 грн. На думку відповідача, банк не надав доказів наявності та переліку відповідних банківських послуг, а також погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, у зв`язку з чим підстави для нарахування щомісячної плати за санкціоновану перевитрату відсутні. Вказана сума 84 110,25 грн, включена позивачем до заборгованості з процентів та комісій, не підлягає стягненню, а сплачені відповідачем кошти у розмірі 19 192,67 грн, зараховані банком на погашення такої плати, підлягають зарахуванню в рахунок погашення основної заборгованості. З урахуванням викладеного та доводів, наведених у відзиві на позовну заяву, відповідач вважає, що заборгованість за кредитним договором становить 128 814,71 грн (114 960,77 + 33 046,61 19 192,67). (а.с. 105-108).

27.01.2026 від представника позивача Заставної Л.П. через підсистему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про долучення розрахунків відповідача у якій зазначено, що вказана у виписці «щомісячна плата за санкціоновану перевитрату» фактично є платою за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до п.13 Тарифів АТ «Ідея Банк». Така плата нараховується щомісячно (починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття рахунку), розраховується від суми поточної заборгованості станом на розрахункову дату та сплачується разом із обов`язковим мінімальним платежем. Умови встановлення кредитного ліміту та порядок сплати відповідних платежів за послуги Банку, зокрема 4% від залишку заборгованості на кінець розрахункового періоду, були погоджені сторонами у Кредитному договорі та Тарифах. При належному виконанні зобов`язань така плата не нараховується, однак у зв`язку з порушенням Відповідачем умов договору утворилась кредитна заборгованість і, відповідно, виникли підстави для нарахування плати за її обслуговування. Позивач окремо наголошує, що плата за обслуговування основної картки є відмінною від плати за обслуговування кредитної заборгованості, тому посилання Відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 є недоречним. На підтвердження правильності розрахунку Позивач надав детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором № C-001-0 від 23.06.2023 станом на 28.08.2025, відповідно до якого загальна заборгованість становить 194 045,26 грн. Також представник Відповідача визнає заборгованість у розмірі 128 814,71 грн, що відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню та має бути враховано судом. З огляду на викладене, Позивач заперечує проти врахування контррозрахунку Відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши заборгованість 194 045,26 грн та судовий збір 3 028,00 грн. (а.с.115-120)

02.02.2026 представник відповідачки Притула Л.О. через підсистему «Електронний суд» подала до суду заяву, в якій просила врахувати наведені у ній, а також у раніше поданих письмових заявах та клопотаннях сторони відповідача доводи й обставини, що обґрунтовують заперечення проти позову. У заяві зазначено, що позивач посилається на Тарифи, розміщені на власному сайті, однак такі Тарифи до матеріалів справи не долучені, а докази ознайомлення відповідачки саме з відповідною їх редакцією та погодження з ними під час підписання кредитного договору від 23.06.2023 року відсутні. Вказується, що умови, оприлюднені на сайті банку, могли змінюватися, а тому не можуть вважатися складовою договору без письмового підтвердження з боку відповідача. Саме по собі посилання у договорі на ознайомлення з умовами без їх конкретизації не є належним доказом згоди з тарифами. З огляду на це представник відповідача зазначає, що банк не довів письмово погоджений сторонами розмір та порядок сплати комісій, процентів, мінімального платежу й інших нарахувань, зокрема 4 % за обслуговування кредитної заборгованості, 10 грн за обслуговування рахунку, 24 % річних та 8 % обов`язкового мінімального платежу.( а.с. 121-122)

2. Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.10.2025 головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. (а.с.48).

09.10.2025 суддя у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернулася до відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 (а.с.49).

24.10.2025 до суду надійшла відповідь на запит за № 23-23/4037/2025 , з якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.50).

Ухвалою судді від 04.11.2025 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.56-57).

03.12.2025 розгляд справи було відкладено на 07 січня 2026 року о 11 год. 30 хв., у зв`язку з перебуванням судді на навчанні відповідно до наказу голови Богуславського районного суду Київської області № 27/ос від 24.11.2025 (а.с. 79).

У судове засідання, призначене на 07.01.2026, представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 07.01.2026, не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через підсистему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі. (а.с.100)

Представник відповідача Притула Л.О.у судове засідання, призначене на 07.01.2026 не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю підготувати контррозрахунок заборгованості за кредитним договором № C-001-0 від 23.06.2023. (а.с.103)

20.01.2026 року представник відповідача Притула Л.О. через підсистему «Електронний суд» подала до суду заяву про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості відповідача, а також просила здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. (а.с.105-106)

У судове засідання, призначене на 22.01.2026 року, сторони не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

22.01.2026 через підсистему «Електронний суд» представник позивача Заставна О.В. подала заяву про відкладення (перенесення) розгляду справи, призначеного на 22.01.2026, у зв`язку з необхідністю дослідження наданого відповідачем контррозрахунку (а.с.109)

27.01.2026 через підсистему «Електронний суд» представник позивача Заставна О.В. подала заперечення на клопотання (заяву) про долучення розрахунків відповідача. (а.с. 115-120)

У судове засідання, призначене на 02.02.2026 сторони не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявні письмові заяви учасників справи про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

02.02.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду цивільної справи, та проголошення повного тексту судового рішення було призначено на 06.02.2026 о 13 год. 00 хв. (а.с.120).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, 23.06.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Угоди про відкриття та обслуговування Кредитної картки та страхування № С-001-0-980 (далі кредитний договір).

Укладаючи зазначений договір, відповідач акцептувала публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО) та публічну пропозицію щодо укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку (п. 5.2 кредитного договору), а також підтвердила, що ознайомлена зі змістом чинної редакції ДКБОФО, тарифами банку, паспортом споживчого кредиту та орієнтовною загальною вартістю кредиту (п. 5.4 кредитного договору).

На підставі укладеного договору відповідачу відкрито банківський поточний рахунок № № НОМЕР_1 . Сторонами погоджено, що операції за вказаним рахунком можуть здійснюватися з використанням банківської платіжної картки (п. 2 кредитного договору).

Як видно зі змісту п. 4 договору сторони погодили, що банк надає відповідачу кредит на споживчі цілі шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку та здійснює платежі клієнта з рахунку (в тому числі ініційовані клієнтом за допомогою банківської платіжної картки) за рахунок кредиту на суму, що перевищує залишок власних коштів клієнта на рахунку, на умовах повернення, строковості та платності.

Відповідно до пункту 4 кредитного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії за рахунком та здійснення платежів клієнта (у тому числі ініційованих за допомогою платіжної картки) за рахунок кредитних коштів у межах встановленого ліміту, на умовах повернення, строковості та платності.

Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200 000,00 грн (п. 4.1 кредитного договору), при цьому доступний ліміт на дату укладення договору становив 76 700,00 грн (п. 4.2 кредитного договору). Строк дії кредитної лінії визначено 12 місяців із можливістю автоматичної пролонгації. (п. 4.1. кредитного договору)

Відповідач також погодився із тим, що у разі затримання ним сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі (п. 17 кредитного договору).

Сторонами погоджено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 24 % річних, комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 48 % річних станом на кінець розрахункового періоду, процентну ставку за прострочену суму кредиту 72 % річних, а також процентну ставку за використання коштів понад витратний ліміт (технічний овердрафт) 48 % річних (п. 4.3 кредитного договору).

Повернення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом готівкового або безготівкового поповнення рахунку не пізніше останнього робочого дня платіжного періоду з дотриманням вимог кредитного договору, чинних тарифів банку та ДКБОФО, розміщених на офіційному сайті банку (п. 4.5 кредитного договору).

До матеріалів справи також долучено паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 23.06.2023 року.

Як убачається з виписки по рахунку відповідача № НОМЕР_1 , 23.06.2023 кредитний ліміт було встановлено у розмірі 76 600,00 грн, а 27.02.2024 року збільшено до 115 000,00 грн. У період з 25.06.2023 року по 24.07.2024 року відповідач активно користувалася кредитними коштами, здійснювала зняття готівки та розрахункові операції у торговельно-сервісній мережі (а.с. 3639).

Також із наданої виписки вбачається, що за рахунком відповідача здійснювалися перекази на різні карткові рахунки, а також системні щомісячні операції, зокрема: нарахування процентів за користування кредитом, нарахування страхових платежів на користь страхової компанії через СКР, погашення заборгованості за кредитом, стягнення комісії за обслуговування карткового рахунку, перенесення комісій за кредит на прострочення, а також нарахування так званої «щомісячної плати за санкціоновану перевитрату».

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору та утворенням простроченої заборгованості зі сплати основної суми кредиту і процентів, 02.07.2025 року АТ «Ідея Банк» направило відповідачу лист-вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань із вимогою протягом тридцяти днів з моменту отримання листа повністю погасити заборгованість, яка станом на цю дату становила 194 045,26 грн (а.с. 41).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № С-001-0-980 від 23.06.2023 року станом на 28.08.2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 194 045,26 грн, з яких: 0 грн - основний борг, 114 960,77 - прострочений борг, 79 082,49 грн - прострочені проценти, 0 грн - строкові проценти, 0 грн - технічний овердрафт, 0 грн - плата за використання коштів понад витратний ліміт, 0 грн пеня, 2,00 грн - дебіторська заборгованість, 0 грн- штрафні санкції. (а. с. 40).

4. Застосовані норми права

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, з дотриманням умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України у разі прострочення повернення суми позики позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму, визначену ст. 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

5. Оцінка суду

Встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів, а також врахувавши погодження відповідачки з розміром заборгованості за основною сумою кредиту, що підтверджується поданою нею заявою про долучення розрахунку, і відсутність доказів належного виконання зобов`язань у цій частині, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 114 960,77 грн та дебіторської заборгованості у сумі 2,00 грн.

Разом із тим суд перевірив доводи сторін щодо правомірності нарахування так званої «щомісячної плати за санкціоновану перевитрату» та правильності визначення загального розміру заборгованості.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з Правилами про споживчий кредит, затвердженими постановою правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 (чинними на час укладення угоди), банком передбачалось внесення плати за додаткові та супутні послуги, зокрема: за обслуговування кредитної заборгованості; розрахунково-касове обслуговування; комісія за надання кредиту; інші послуги банку. Під іншими послугами мала бути зазначена інформація за кожним видом платежу (тобто, у разі розширення переліку платежів перелік колонок має бути відповідно доповнений).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21 та від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, суд не позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості у разі незгоди з розрахунком позивача, визначаючи її розмір виходячи з умов договору та вимог закону.

Доводи позивача про те, що зазначена у виписці «щомісячна плата за санкціоновану перевитрату» є платою за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до п.13 Тарифів Банку, суд вважає необґрунтованими.

Суд виходить із того, що для правової кваліфікації платежу має значення не його формальна назва, а фактичний зміст та економічна природа. Як убачається з матеріалів справи, зазначений платіж нараховувався виключно у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, залежав від розміру заборгованості та не був пов`язаний із наданням відповідачу будь-яких конкретних додаткових або супутніх банківських послуг.

Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту не містять погодженого сторонами переліку таких послуг, їх вартості та порядку надання, а відтак зазначена плата за своєю суттю є санкційним платежем, спрямованим на відповідальність позичальника за прострочення, а не оплатою банківської послуги.

За таких обставин суд дійшов висновку, що банк фактично підмінив правову природу платежу, намагаючись представити штрафну складову як плату за обслуговування кредитної заборгованості, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та загальним засадам цивільного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що нарахування так званої «щомісячної плати за санкціоновану перевитрату» здійснювалося у період дії воєнного стану та було безпосередньо зумовлене простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, введеного Законом №2120-IX від 15.03.2022, у період дії воєнного стану позичальник звільняється від сплати неустойки та інших платежів, нарахованих за прострочення виконання кредитних зобов`язань, а такі суми підлягають списанню кредитодавцем.

З огляду на викладене, навіть у разі кваліфікації спірного платежу як санкційного, підстави для його стягнення відсутні.

Враховуючи встановлену відсутність правових підстав для нарахування щомісячної плати за санкціоновану перевитрату, а також керуючись правовою позицією Верховного Суду щодо можливості здійснення судом власного розрахунку заборгованості, суд визначив розмір боргу самостійно.

Із поданого позивачем детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 28.08.2025 (а.с. 90-97) та матеріалів справи вбачається, що розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту становить 114 960,77 грн (123 368,52 грн 8 407,75 грн), а заборгованість за процентами 33 046,61 грн (42 619,54 грн 11 647,41 грн + 2 105,11 грн 30,63 грн).

Разом з тим судом встановлено, що банком у період з 24.07.2023 року по 23.06.2025 року нараховано відповідачеві «щомісячну плату за санкціоновану перевитрату» на загальну суму 84 110,25 грн, яка не передбачена умовами кредитного договору та не підлягає врахуванню при визначенні розміру заборгованості.

Крім того, сплачені відповідачем кошти у розмірі 19 192,67 грн, які банком були зараховані у рахунок погашення зазначеної плати, підлягають перезарахуванню в рахунок погашення основної заборгованості та процентів.

Таким чином, з урахуванням виключення неправомірно нарахованих сум та перезарахування здійснених платежів, заборгованість відповідачки за кредитним договором складає 128 814,71 грн.

Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену, зокрема, в ухвалі від 12 вересня 2023 року у справі №204/224/21 та постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, відповідно до якої для кваліфікації умови кредитного договору як нікчемної має значення не формальна назва комісії, а її фактичний зміст та правова природа, тобто перелік конкретних дій банку, за які така плата встановлена.

У цьому зв`язку суд зазначає, що хоча спірний платіж визначений позивачем як «плата за обслуговування кредитної заборгованості», за своєю суттю він фактично є платою за управління кредитом та облік простроченої заборгованості, тобто за дії, які банк вчиняє на власну користь і які не становлять самостійної банківської послуги для споживача.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у разі посилання сторони на нікчемність умов правочину суд зобов`язаний надати оцінку таким доводам та застосувати відповідні правові наслідки у межах розгляду спору без необхідності подання окремої позовної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 128 814,71 грн.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення осіб з інвалідністю I та II груп від сплати судового збору.

Судом встановлено, що відповідачка є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (а.с.72-75).

Правову позицію щодо обов`язкового застосування пільги, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», сформульовано у постанові Верховний Суд України від 31 травня 2017 року у справі № 6-3077цс16, відповідно до якої судовий збір не може бути покладений на особу з інвалідністю III груп незалежно від результатів розгляду справи.

Зазначений підхід підтверджено у постанові Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 367/6153/15-ц, у якій Верховний Суд звернув увагу на те, що інваліди I та II груп, згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору при зверненні до суду, зокрема на всіх стадіях судового процесу.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги імперативний характер зазначеної норми, спеціальна норма пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає застосуванню пріоритетно перед загальними положеннями статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим судовий збір з відповідачки не стягується.

Судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн, сплачений позивачем при зверненні до суду, не підлягає стягненню з відповідачки.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Акціонерне товариство "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Акціонерне товариство "Ідея Банк" () заборгованість за кредитним договором № С-001-0-980від 23.06.2023 грн. в розмірі 128 814 (сто двадцять вісім тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 71 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач:

Акціонерне товариство "Ідея Банк" , місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд. № 11

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1

Суддя К. І. Буравова