ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
20 лютого 2026 року м. Чернігів
Унікальний номер справи № 750/8201/24
Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т.В.
Апеляційне провадження № 22-з/4823/5/26
Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.
розглянувши заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частини квартири в порядку спадкування та у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів,
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: - визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу та неможливістю його відновити; - визнати за ним право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - було задоволено. Судом визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/12 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частину квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 16.06.2025 року у даній справі, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26.11.2025 року у даній цивільній справі №750/8201/24, за наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2025 року - скасовано. Апеляційним судом ухвалено постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частини квартири в порядку спадкування та у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 230 грн. 19 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

При цьому, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, понесеними ними в суді першої інстанції, а саме, щодо надання відповідачу професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, у даній постанові Чернігівського апеляційного суду від 26.11.2025 року судом не вирішувалось.

В подальшому, до Чернігівського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій відповідач ставить питання про розподіл судових витрат між сторонами, понесеними в суді першої інстанції, а саме, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних із наданням їй професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, у розмірі 15 000 грн. Вказані витрати підтверджено документами, які наявні у матеріалах даної справи: 1) копією договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.08.2024 року, укладеного між адвокатом Кравченком В.В. та ОСОБА_2 (а.с.50-51); 2) квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.08.2024 року, відповідно до якої, ОСОБА_2 сплачено 15 000 грн. адвокату Кравченку В.В. за надання професійної правничої допомоги (а.с.65); 3) актом-розрахунком судових витрат, суми гонорару за надану правову допомогу ОСОБА_2 адвокатом Кравченком В.В. від 06.08.2024 року (а.с.66-67). Також стороною відповідача надано докази направлення вказаних вище документів позивачу ОСОБА_1 (а.с.70).

Приписами п.3 ч.1 статті 270 ЦПК України регламентовано, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 статті 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_2 в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів: 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Як вбачається із матеріалів справи, у поданому 09.08.2024 року до суду першої інстанції представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Кравченком В.В. відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.44-49), відповідач, серед іншого, просила суд стягнути із позивача на свою користь документально підтверджені понесені нею судові витрати у даній справі, а саме, 15 000 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції. На підтвердження наявності вказаних вище судових витрат до відзиву стороною відповідача було додано: 1) копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.08.2024 року, укладеного між адвокатом Кравченком В.В. та ОСОБА_2 (а.с.50-51); 2) квитанцію до прибуткового касового ордера від 06.08.2024 року, відповідно до якої, ОСОБА_2 сплачено 15 000 грн. адвокату Кравченку В.В. за надання професійної правничої допомоги (а.с.65); 3) акт-розрахунок судових витрат, суми гонорару за надану правову допомогу ОСОБА_2 адвокатом Кравченком В.В. від 06.08.2024 року (а.с.66-67). Також стороною відповідача було надано докази направлення вказаних вище документів позивачу ОСОБА_1 (а.с.70).

Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.08.2024 року, ОСОБА_2 надала повноваження адвокату Кравченку В.В. представляти у встановленому Законом порядку її інтереси в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, судових органах усіх рівнів та інстанцій (п.1.1 вказаного договору).

Згідно акту - розрахунку судових витрат, суми гонорару за надану правову допомогу ОСОБА_2 адвокатом Кравченком В.В. від 06.08.2024 року, адвокат надав, а ОСОБА_2 прийняла надані послуги, зокрема:

- консультація відповідача з приводу виникнення спірних правовідносин щодо заявленого позову у справі №750/8201/24 - 2 год., вартість години - 1 000 грн., сума - 2 000 грн.;

- виготовлення правової позиції щодо можливості подачі відзиву проти позову у справі №750/8201/24 - 3 год., вартість години - 1 000 грн., сума - 3 000 грн.;

- складання, виготовлення направлення сторонам та подача до суду процесуальних документів та відзиву проти позову у справі №750/8201/24 - 6 год., вартість години - 1 000 грн., сума - 6 000 грн.;

- забезпечення представництва інтересів відповідача у судових засіданнях Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/8201/24 - 4 год., вартість години - 1 000 грн., сума - 4 000 грн.;

Загальна вартість послуг становить: 15 000 грн. Підписанням даного акту-розрахунку сторони підтвердили обставину проведення повного розрахунку ОСОБА_2 із адвокатом Кравченком В.В., за ведення даної справи в суді першої інстанції. Проведення відповідачем оплати у розмірі 15 000 грн. за вказаним актом-розрахунком підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.08.2024 року.

Необхідно зазначити, що склад витрат, пов`язаних із оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч.8 статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з даного питання.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується із приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність і розумність.

У постановах Верховного Суду: від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи наведене вище, приписи ч.4, ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, законодавчо встановлені критерії відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, а також виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, а саме, визначення їх дійсності та необхідності, конкретних обставин справи, із врахуванням відсутності клопотання сторони позивача про зменшення розміру відшкодування судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, у зв`язку із їх неспівмірністю, апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у даній справі, підлягає частковому задоволенню. А саме, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч) грн., в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Необхідно зазначити, що при визначенні вказаного розміру відшкодування відповідачу понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний суд виходить із засад виваженості, обґрунтованості, розумності, співмірності та справедливості, а також враховує складність справи, предмет спору, суть спору, обсяг фактично наданих послуг та виконаних робіт.

Керуючись статтями: 137, 141, 270, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частини квартири в порядку спадкування та у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної додаткової постанови.

Головуючий: Судді: