Номер провадження 2/717/41/26
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючої судді: Кудиби З. І.
за участі секретаря: Житарюк А. С.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі ТОВ «ФК «Процент») Руденко К. В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 730 днів, тобто до 15 вересня 2026 року.
Кредитні кошти були перераховані відповідачці шляхом зарахування на її платіжну картку № НОМЕР_2 , емітовану АТ «Універсал Банк».
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору за користування кредитом встановлено процентну ставку у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 365 % річних, із періодичністю сплати процентів кожні 20 днів.
Отримавши кредитні кошти, відповідачка порушила взяті на себе грошові зобов`язання, а саме не здійснила своєчасну та повну сплату нарахованих процентів за користування кредитом. Зокрема, починаючи з 05 жовтня 2024 року відповідачка припинила виконання зобов`язань щодо сплати процентів відповідно до графіка платежів, унаслідок чого утворилася прострочена заборгованість за процентами, нарахованими з 15 вересня 2024 року.
Позивач звертається до суду з вимогою про стягнення саме прострочених процентів за користування кредитом за період з 15 вересня 2024 року по 10 вересня 2025 року та не заявляє вимог про дострокове повернення суми основного боргу, оскільки строк дії кредитного договору ще не закінчився.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості, заборгованість відповідачки за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом станом на 25 вересня 2025 року становить 25 200,00 грн, що нараховані за ставкою 1,00% за кожен день користування кредитом відповідно до умов договору.
Зазначена заборгованість виникла протягом строку дії кредитного договору та підтверджується умовами договору, розрахунком заборгованості та іншими письмовими доказами, поданими позивачем.
Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 18 грудня 2025 року.
Проте розгляд справи у зазначений день не відбувся у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності головуючої судді, у зв`язку з чим відкладено розгляд справи на 29 грудня 2025 року.
Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року було закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 20 січня 2026 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася судом про час і місце розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.
У постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд дійшов висновку, що сам факт неотримання стороною кореспонденції, яка направлялася судом за належною адресою, самостійно зазначеною учасником справи, не може розцінюватися як неналежне повідомлення. Така ситуація виникає виключно через суб`єктивну поведінку сторони.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18, якщо представники сторін або інші учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а наявних матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення, суд може вирішити спір по суті без відкладення. Основною умовою відкладення розгляду справи є неможливість ухвалення рішення за наявними доказами, а не сам факт неявки сторін.
Оскільки представник позивача просив розглянути справу без його участі, а відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
Крім того, у встановлений строк відповідачкою не було подано відзиву на позовну заяву.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів за одночасної наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена, не з`явилася, причин неявки не надала і не подала відзиву, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд постановив розгляд справи за відсутності сторін.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що позовні вимоги обґрунтовані.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх доказів у справі.
Кредитні кошти були перераховані відповідачці шляхом зарахування на її платіжну картку № НОМЕР_2 , емітовану АТ «Універсал Банк».
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору за користування кредитом встановлено процентну ставку у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 365 % річних, із періодичністю сплати процентів кожні 20 днів.
Отримавши кредитні кошти, відповідачка взяла на себе зобов`язання здійснювати регулярну сплату процентів за користування кредитом відповідно до встановленого договором графіка. Однак починаючи з 05 жовтня 2024 року відповідачка не виконувала свій обов`язок зі сплати нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість за процентами, нарахованими з 15 вересня 2024 року.
Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення прострочених процентів за користування кредитом за період з 15 вересня 2024 року по 10 вересня 2025 року, при цьому вимоги про дострокове повернення основної суми кредиту не заявлялися, оскільки строк дії кредитного договору ще не сплив.
Згідно з поданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки за нарахованими та несплаченими процентами станом на 25 вересня 2025 року становить 25 200,00 грн, що визначено відповідно до процентної ставки 1,00 % за кожен день користування кредитом, передбаченої пунктом 1.2 кредитного договору.
Таким чином, зазначена сума є заборгованістю виключно за користування кредитними коштами і не включає основну суму кредиту, строк повернення якої ще не настав.
Заборгованість підтверджується кредитним договором, розрахунком заборгованості та іншими письмовими доказами, наданими позивачем, які суд визнає належними, допустимими та достатніми для вирішення спору.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю сторін, оформленою в електронній формі та спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі статтею 12 цього Закону моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Надані суду докази підтверджують, що відповідачка підписала кредитний договір саме таким способом, що надає договору юридичну силу, еквівалентну письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 207 та статті 639 ЦК України, правочин, укладений в електронній формі та підписаний сторонами, є таким, що вчинений у письмовій формі.
За змістом статей 626, 628 та 1054 ЦК України, кредитний договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків сторін, у тому числі обов`язку позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами у порядку та розмірі, визначених договором.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України, кредитодавець має право на отримання процентів від суми кредиту, якщо інше не передбачено договором або законом, а розмір і порядок їх сплати встановлюються договором.
Стаття 1056-1 ЦК України передбачає, що розмір процентів та порядок їх сплати визначаються сторонами з урахуванням строку користування кредитом та інших економічних факторів.
Отже, нарахування процентів здійснюється у межах строку дії договору, а обов`язок відповідачки полягає у їх періодичній сплаті незалежно від того, чи настав строк повернення основної суми кредиту.
Оскільки відповідачка порушила встановлений договором обов`язок зі сплати процентів у визначені строки, у неї виникла прострочена заборгованість за користування кредитними коштами.
Водночас суд враховує, що позивач не заявляє вимог про стягнення суми основного боргу, а звернувся до суду виключно з вимогою про стягнення прострочених процентів, нарахованих у межах строку дії кредитного договору, що відповідає статтям 530, 610, 611, 612 та 1048 ЦК України.
Таким чином, спірні правовідносини у даній справі стосуються не повернення кредиту, а належного виконання грошового зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом, які є самостійним платіжним обов`язком позичальника.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимога ТОВ «ФК «Процент» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у сумі 25 200,00 грн є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ФК «Процент» зазначило, що під час укладення кредитного договору відповідачка була належним чином ознайомлена з його умовами, у тому числі щодо строків, розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом. Сторонами було погоджено всі істотні умови договору, включно з процентною ставкою та періодичністю її сплати, що підтверджується електронною формою договору та ідентифікацією відповідачки під час його укладення.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом статей 610 та 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а у разі такого порушення настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, визначений договором.
З огляду на те, що відповідачка не здійснила своєчасну сплату процентів за користування кредитом у строки, визначені кредитним договором, у неї виникла прострочена заборгованість за грошовим зобов`язанням щодо сплати процентів.
При цьому суд враховує, що відповідно до статті 1048 ЦК України проценти за користування кредитом є самостійним грошовим зобов`язанням позичальника, яке існує незалежно від настання строку повернення основної суми кредиту.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню саме заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у розмірі 25 200,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, а також статтями 2, 4, 12, 7689, 141, 258, 259, 263265, 268, 273, 280284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд може бути поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2026 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4; ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Кудиба З. І.