печерський районний суд міста києва
Справа № 2-4895/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Остапчук Т.В., при секретарі судового засідання - Погребняк В.Д., розглянувши в судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку предявлення його до виконання у справі №2-4895/11, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» звернувся до суду з заявою, в якому просив видати ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» дублікат виконавчого листа №2-4895/11, виданого 12.08.2013 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 73 035,41 доларів США, що становить 583 772,03 грн. та 17 304,33 грн., судові витрати в розмірі 1820 грн. та поновити строк пред`явлення його до виконання. Представник заявника в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник ОСОБА_1 Тимцясь Р.А подав до суду письмовий відзив в якому посилався щодо відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на предявлення його до виконання з посиланнями на те що, 12.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2630/0308/45-004, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 59 000,00 доларів США. Також 12.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як поручителем було укладено договір поруки № 2630/0308/45-004-Р-01, за яким поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань по поверненню коштів згідно з кредитним договором. Як зазначає заявник, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року у цивільній справі № 2-4895/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором 73 035,41 доларів США, що становить 583 772,03 грн. та 17 304,33 грн. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу № 15, згідно з яким банк відступив на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за кредитним договором та договором забезпечення по кредиту. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2014 року у справі № 757/7682/14-ц замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у виконавчому провадженні по справі № 2-4895/11 по виконанню рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року набрало законної сили, однак за твердженням стягувача станом на сьогоднішній день не виконано. Метою укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було придбання відповідачем ОСОБА_1 житла. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що кредит надається банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за Договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4 цього Договору. Згідно з п. 1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,60 кв.м. 12.03.2008 року ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 30,60 кв.м. (далі по тексту «квартира») на підставі Договору купівлі-продажу квартири серії ВКІ № 596521від 12.03.2008 року (копія додається). Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 398 950,50 грн. Право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу було зареєстровано в Київському міському БТІ, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 004525 від 08.04.2008 року. Одночасно з укладенням кредитного договору в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ«СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір № 2630/0308/45-004-Z-01 від 12.03.2008 року, відповідно до умов якого забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх погашення, розміру процентів та інших умов. На забезпечення виконання Основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором були забезпечені іпотекою квартири. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» окрім договору факторингу № 15, було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року згідно з якими ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступив свої права вимоги до боржників Банку, в тому числі зобов`язання за іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_1 22.05.2015 року у зв`язку з переходом усіх прав та обов`язків за іпотечним договором ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулось до державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. та зареєструвало за собою право власності на квартиру як предмет іпотеки. 19.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11.11.2019 року у справі № 754/16303/15-ц позов задоволено частково. Скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. № 21520288 від 22.05.2015 року про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 05.08.2020 року у справі №754/16303/15-ц апеляційну скаргу ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11.11.2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 754/16303/15-ц рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса відмовлено. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині позовної вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно залишено без змін. Провадження у справі № 754/16303/15-ц було відкрито 07.12.2015 року. Під час розгляду справи № 754/16303/15-ц 16.12.2015 року (через 9 днів після відкриття провадження) ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відчужило право власності на квартиру на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 8892 від 16.12.2015 року, зареєстрованого Приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П. (копія додається). Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу від 16.12.2015 року, на підставі якого квартиру ОСОБА_1 було продано позивачем ОСОБА_4 продаж вчинено за 322 279,00 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору шляхом безготівкового перерахунку на розрахунковий рахунок продавця. Продавець своїм підписом підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до Покупця. Внаслідок вказаних обставин ухвалення рішення в справі № 754/16303/15-ц та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21520288 від 22.05.2015 року про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не призвело до ефективного захисту прав позивача, оскільки квартира вже була зареєстрована за ОСОБА_4 . Внаслідок вказаних обставин ОСОБА_1 була змушена повторно звертатись до суду за захистом своїх прав, але вже до нового власника ОСОБА_4 . В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про витребування квартири з чужого незаконного володіння квартири на свою користь. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.09.2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2023 року та постановою Верховного Суду від 10.10.2023 року по справі 754/16865/20 (копії додаються) вирішено витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 30,60 кв.м. Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 лише в 19.12.2023 року, що підтверджується витягом з ДРРП від 20.02.2024 року. Позивач звернув стягнення на квартиру як предмет іпотеки, яким було забезпечено кредит за кредитним договором 22.05.2015 року та здійснив її продаж за 322 279,00 грн. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 06.11.2014 року іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до звіту про оцінку від 21.05.2015 року (копія додається), замовленого позивачем, вартість квартири було оцінено в 322 279,00 грн. Таким чином, 22.05.2015 року позивач отримав на погашення заборгованості за кредитним договором 322 279,00 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якими позивач користувався починаючи з 22.05.2015 року та до цього часу. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року у цивільній справі № 2-4895/11 стягнуто заборгованість за кредитним договором 73 035,41 доларів США, що становить 583 772,03 грн., тобто визначено еквівалент суми заборгованості в гривні. При застосуванні вищевказаного правового висновку, необхідно врахувати, що станом на дату прийняття постанови ВП ВС від 16.01.2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року по справі № 2-4895/11 вже 6 років як набрало законної сили та виконувалось в примусовому порядку. На виконання вказаного судового рішення, судом було видано виконавчий лист № 2-4895/11 від 12.07.2013 року на підставі якого 05.12.2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві Власюк С.В. було відкрито виконавче провадження № 41084009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» 602 896,36 грн. згідно виконавчого листа № 2-4895/11 виданого 12.07.2013 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (копія додається). У боржника відсутня копія виконавчого листа в кращій якості. Як зазначалось вище, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2014 року у справі № 757/7682/14-ц замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у виконавчому провадженні по справі № 2-4895/11 по виконанню рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року. Постановою державного виконавця від 10.07.2017 року про заміну сторони виконавчого провадження № 41084009 (копія додається) замінено стягувача на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Як вбачається з постанови сума стягнення визначена в гривні 602 896,36 грн. Матеріалами виконавчого провадження № 41084009 підтверджується, що виконання судового рішення здійснюється в гривні в сумі 602 896,36 грн., а не в сумі 73 035,41 доларів США, і саме вказана сума належна до сплати стягувачу на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року. Правові висновки на які посилається стягувач не містять тотожних до даної справи обставин. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012 року набрало законної сили, не оскаржувалось ПАТ «Сведбанк» та було пред`явлено до виконання саме у гривневому еквіваленті. У випадку незгоди з вказаною сумою стягнення, ПАТ «Сведбанк» та/або позивач не були позбавлені можливості оскаржувати рішення суду або дії виконавця в частині визначення суми заборгованості в гривні. Крім того, боржнику ОСОБА_5 невідомо точно, яка сума заборгованості була погашена в ході виконавчого провадження станом на дату розгляду справи. Більш того, що стосується вимог стягувача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання. Ольга Парфимович заперечує проти видачі стягувачу дубліката виконавчого листа та проти поновлення строку пред`явлення його до виконання за нижче вказаними фактами та обставинами. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не надав жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження того, що державна виконавча служба порушила норми матеріального та процесуального права під час ухвалення постанови про повернення виконавчого документу на адресу стягувача. Стягувач посилається на загублення виконавчого документу під час направлення його з виконавчої служби на його адресу, але на підтвердження такої події не надає жодного доказу, натомість додає до своєї заяви довідку за своїм підписом, про те що не має у себе виконавчого документу. Така довідка не може бути доказом, бо видана зацікавленою особою на свою ж користь прошу суд звернути на це свою увагу та надати належну оцінку такому документу. Стягувач з перших днів, після набрання чинності Рішенням суду про стягнення суми заборгованості отримав виконавчий лист та пред`явив його до виконання, саме з цього часу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» мав не тільки право, але мав й обов`язок контролювати відкрити виконавче провадження, натомість таке виконавче провадження залишив поза своєю увагою. Тобто стягувач не цікавився виконавчим провадженням та не контролював порядок виконання рішення, яке було ухвалено судом на його користь. Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В обґрунтування заяви вказано, що в 12 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 як позичальником був укладений кредитний договір №2630/0308/45-004 Відповідно до вказаного кредитного договору, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 59 000,00 дол. США, яка як позичальник зобов`язалася в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Також, 12 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 як Позичальником та ОСОБА_2 як Поручителем було укладено договір поруки №2630/0308/45-004-Р-01. За вказаним договором поруки, поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань по поверненню коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредитної лінії згідно з кредитним договором №2630/0308/45-004 від 12 березня 2008 року у сумі 59 000 доларів США, строком до 11 березня 2033 року з процентною ставкою 11.90 річних за їх використання. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. У порушення умов кредитного договору, позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї перед банком утворилася прострочена заборгованість. У 2011 році Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» зверталося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року у цивільній справі №2-4895/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором 73 035,41 доларів США, що становить 583 772,03 грн. та 17 304,33 грн., судові витрати в розмірі 1820 грн. 28 листопада 2012 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №15, згідно умов якого банком на користь ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» було відступлено право вимоги, зокрема, за Кредитним договором №2630/0308/45-004 від 12 березня 2008 року та договорами забезпечення по кредиту. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року у цивільній справі №757/7682/14-ц було замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» у виконавчому провадженні по справі №2-4895/11 по виконанню рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року у цивільній справі №2-4895/11 набрало законної сили, однак станом на сьогоднішній день боржниками не виконано. У Деснянському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №51836749 з примусового виконання виконавчого листа №2-4895/11, виданого 12.08.2013 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 73 035,41 доларів США, що становить 583 772,03 грн. та 17 304,33 грн., судові витрати в розмірі 1820 грн. З Автоматизованої системи виконавчого провадження Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» стало відомо, що 23.06.2017 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вказаний виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було повернуто стягувачу, оскільки вжитими державним виконавцем заходами стягнути кошти з боржника не виявилося можливим. Постанову про повернення виконавчого листа разом з оригіналом виконавчого листа №2-4895/11, виданого 12.08.2013 року Печерським районним судом м. Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» не отримувало. Виконавчий лист №2-4895/11 від 12.08.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відсутній у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».

24.02.2022 року указом Президента України від №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан. Надалі, воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні до норм Закону України «Про виконавче провадження» були внесені зміни. Так, 15.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про виконавче провадження» №2129-IX, відповідно до якого розділ ХІІІ Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, яким, крім іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Тому, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 201/14999/13 ц від 14.05.2014, перервався у зв`язку з введенням воєнного стану та внесенням відповідних змін до Закону України Про виконавче провадження». ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» на даний час у зв`язку з відсутністю виконавчого документу не може реалізувати свої права, як стягувача, що гарантовані законодавством України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Згідно із ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Таке ж положення міститься у ст. 433 ЦПК України, згідно ч. 1 якої у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Водночас, встановлення відповідних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників виконавчого провадження та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» певних процесуальних дій. Інститут строків як в цивільному судочинстві, так і у виконавчому провадженні, сприяє досягненню юридичної визначеності у даних правовідносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся за виконанням судового рішення, відносини стають стабільними. Поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є оціночною категорією і встановлюються у кожному конкретному випадку. Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача. Поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування. Слід також зазначити, що поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» 03 квітня 2008 року, встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення процесуального строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). З матеріалів справи вбачається, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2012, що набрало законної сили. При цьому, з матеріалів справи вбачається, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2014 року у цивільній справі №757/7682/14-ц було замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» у виконавчому провадженні по справі №2-4895/11 по виконанню рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року у цивільній справі №2-4895/11 набрало законної сили, однак станом на сьогоднішній день боржниками не виконано. У Деснянському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №51836749 з примусового виконання виконавчого листа №2-4895/11, виданого 12.08.2013 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 73 035,41 доларів США, що становить 583 772,03 грн. та 17 304,33 грн., судові витрати в розмірі 1820 грн. З Автоматизованої системи виконавчого провадження Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» стало відомо, що 23.06.2017 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вказаний виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було повернуто стягувачу, оскільки вжитими державним виконавцем заходами стягнути кошти з боржника не виявилося можливим. Постанову про повернення виконавчого листа разом з оригіналом виконавчого листа №2-4895/11, виданого 12.08.2013 року Печерським районним судом м. Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» не отримувало. Виконавчий лист №2-4895/11 від 12.08.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відсутній у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС». Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-4895/11 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання заявник звернувся до суду у лютому 2025 року, при цьому, належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що причина пропуску заявником строку є поважною, а саме, що відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк, а саме у період часу з 10.09.2012 по 17.02.2025, заявником суду надано не було. Відтак суд не бере до уваги аргумент заявника, що представники ТОВ «ФК «Вектор ПЛЮС» , щодо видачі дубліката виконавчого листа у справі №2-4895/11 та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно вимог ст.ст.77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця. При цьому, заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили; перевірити чи отримував стягувач оригінали виконавчих листів, та, якщо так, то коли, ким, на якій правовій підставі і за яких обставин; чи пред`являв стягувач виконавчий лист до виконання; обставин втрати виконавчого документа, коли було виявлено втрату оригіналу виконавчого листа і якими доказами це підтверджується. Якщо виконавчий документ був втрачений при пересилці, до заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документу повинно бути надано відповідні докази - довідки органів зв`язку або державного виконавця, які заявником не надано. Відповідно до пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може видати його дублікат лише у разі втрати оригіналу. Ключовим елементом, що вимагає доведення, є саме факт втрати. Оскільки заявниця не змогла довести цей факт, посилаючись лише на загальні обставини (евакуація) та відсутність виконавчого провадження, суд не має законних підстав для видачі дубліката. Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд. На підставі викладеного, враховуючи, що стягувачем не надано належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що причини пропуску ним строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважними та, відповідно, судом це належним чином не перевірено та не встановлено, а безпідставне поновлення процесуальних строків є порушенням правової визначеності, необхідно дійти висновку про відсутність підстав для поновлення такого строку. Виходячи з наведеного, заява ТОВ ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для зверненян до суду з з видачею дубліката виконавчого листа та пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. Крім того, згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 в справі №2-836/11, у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. За змістом чинного законодавства строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання може бути поновлений лише за наявності поважних на це причин. Однак, закон не конкретизує, які саме обставини є поважними причинами. З аналізу судової практики вбачається, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Суд враховує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Слід зазначати, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строків. Так, в рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими. В рішенні у справі «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Жодного обґрунтування, чому в період з 2012 року по дату звернення до суду не вживало жодних заходів контролю за виконанням виконавчого документу відносно боржника та виконавчим провадженням, суду надано не було. Отже, суду не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження поважності причин про видачі дубліка виконавчого листа та поновлення пропуску строку пред`явлення виконавчого документа. За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачі дубліка виконавчого листа та поновлення пропуску строку пред`явлення виконавчого документа. Керуючись ст.ст.2,4,5,12,13,89,259-261,433, пп. 17.4 п. 1 р.ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку предявлення його до виконання у справі №2-4895/11 - відмовити. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Т.В.Остапчук