Провадження №2/760/9289/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омельяненко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позов до відповідача про стягнення коштів у сумі 29000 грн та зазначає, що 19.02.2024 об 11 год. 11 хв. на картковий рахунок його сина - НОМЕР_1 мали надійти грошові кошти від позивача в сумі 29000 грн. 00 коп. Однак перевіривши квитанцію №190998832 про оплату позивачем було виявлено, що вказані грошові кошти були помилково направлені на банківський рахунок ОСОБА_2 - НОМЕР_2 .

Зазначає, що виявивши, що грошові кошти були помилково направлені на банківський рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_2 здійснив телефонний дзвінок та поінформував про це АТ «ПУМБ». Кошти відповідачем в сумі 29000 грн. 00 коп. повернуті не були. Відповідно до копії квитанції №190998832, з якої вбачається, що , позивачем було помилково направлено на картковий рахунок відповідача - НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 29 000 грн.

Пояснив, що ОСОБА_2 , в якості третьої особи, під час розгляду справи №758/8654/24 направив на адресу суду письмові пояснення щодо відкритого провадження від 18.07.2024, в яких підтвердив, що 20.02.2024 ОСОБА_3 переказав на його картку ще інший переказ з приміткою: «зробив помилку і перерахував вам 29т. вчора. Наберіть будь ласка мене НОМЕР_6». Зазначене вище вказує на те, що саме ОСОБА_3 помилково перерахував 29000 грн. на рахунок ОСОБА_2 та в подальшому намагався вирішити питання щодо повернення вище вказаних коштів мирним шляхом, але дана сума повернута не була.

Вказав, що станом на дату подання позовної заяви помилково набуті ОСОБА_2 кошти в сумі 29 000 грн. 00 коп. ОСОБА_3 перебувають на рахунку у відповідача.

Окрім того, позивач зауважує, що ОСОБА_2 після 19.02.2024, коли на його картковий рахунок надійшли кошти в сумі 29000 грн. 00 коп. щодо повернення зазначених коштів не звертався до позивачів.

Таким чином позивач вважає, що помилково набуті ОСОБА_2 кошти в сумі 29 000 грн. 00 коп. підлягають поверненню та не вбачають іншого шляху повернення позивачу грошових коштів, що були помилково направлені на картковий рахунок ОСОБА_2 - НОМЕР_2 , окрім як в судовому порядку, оскільки позивачем були здійснені спроби зв?язатися з відповідачем, однак вказані спроби були марні.

На підставі ст. ст.1212 -1215 ЦК України просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 03.10.2024 дану справу передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.12.2024 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, де зазначено, що 19.02.2024 о 11 год. 11 хв. йому, на карту банку PUMB № НОМЕР_3 з невідомих йому банківських реквізитів «№190998832», з яких не можливо встановити відправника, надійшов грошовий переказ у сумі 29 000 грн. 20.02.2024 о 13 год. 08 хв. на його картку надійшов ще один переказ у сумі 1 грн. з приміткою: «зробив помилку і перерахував вам 29т грн вчора. Наберіть будь ласка мене НОМЕР_6 ОСОБА_4 ». Після чого йому надходили телефонні дзвінки з невідомого номеру та номерів, які були скритими. При телефонній розмові абоненти представлялися співробітниками банку PUMB, які пропонували здійснити йому переказ коштів у сумі 29 000 грн на вказану ними банківську карту. З даного приводу, відповідач телефонував у відділення банку з метою з?ясування виниклих обставин. Співробітниця банку повідомила про те, що даний номер не зареєстрований, як робочий телефон банку.

Зазначив, що на даний час на зазначеній вище картці перебуває сума у розмірі 29 000 грн. Пояснив, що нього є боржники, він не виключаю можливості, що переказ міг надійти від них, або це могла бути благодійна допомога йому як військовослужбовцю так, як він дану картку вказував для зборів ЗСУ.

Пояснив, що якщо відповідач дійсно доведе, що він є власником даних коштів то він поверне їх власнику.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначив, 19.02.2024 об 11 год. 11 хв. він перерахував кошти у сумі 29 000 грн. своєму сину ОСОБА_5 на картковий рахунок НОМЕР_1 , але перевіривши квитанцію №190998832, вказані грошові кошти були помилково направлені на банківський рахунок ОСОБА_6 - НОМЕР_2 .

Кошти ОСОБА_6 в сумі 29 000 грн. повернуті не були.

Спірним питанням у даній справі є факт перерахування коштів відповідачу позивачем.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок технічної помилки під час перерахування коштів ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 .

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Так, позивачем на підтвердження своїх вимог надано квитанцію №190998832 від 19.02.2024 згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 перераховано 29 000 грн на номер картки НОМЕР_2 ОСОБА_2 .

У своїх поясненнях ОСОБА_7 не заперечував, що на його картковий рахунок 19.02.2024 надійшов переказ у сумі 29 000 грн.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надає оцінку доказам як в цілому так і кожному доказу, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Оскільки на підставі всебічно досліджених усіх обставин справи, письмових та електронного доказів, наданих суду, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, судом установлено, що відповідач без відповідної правової підстави набув грошові кошти у розмірі 29000 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 29000 грн. безпідставно набутих грошових коштів та судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя І.А. Усатова