Справа № 173/972/25
Провадження №2/173/68/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 січня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Голованьової К.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Осипенко А.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі ВКЗ в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву адвоката Осипенка Артема Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у праві спільної власності на спірне майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації вартості будинку

ВСТАНОВИВ:

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою адвоката Осипенка Артема Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у праві спільної власності на спірне майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації вартості будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилась спадщина. Заповіту батько позивача не залишив.

Під час перебування батька позивача у шлюбі із ОСОБА_3 , подружжя придбало у спільну сумісну власність за спільні кошти будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Конституційна, який зареєстровано на Відповідачку на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2008 року.

З метою прийняття спадщини, 23 квітня 2015 року позивач звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, однак отримав постанову від 05 вересня 2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій запропоновано звернутися до суду, оскільки в позасудовому порядку свідоцтво видати неможливо, так як відповідачка не надає правовстановлюючі документи на спірне майно.

21 квітня 2025 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 21.04.2025 забезпечено позов, шляхом накладення арешту на частину житлового будинку загальною площею 61 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить відповідачці ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Питомцем В.А. до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача повідомив про обставини фактично встановлені матеріалами справи та зазначив, що за час спільного перебування у шлюбі з ОСОБА_3 батько позивача оформив на дружину спірний будинок. Документи на будинок для оформлення належних позивачу спадкових прав відповідач не надає.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про відкладення судового розгляду від останньої не надходило.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі обов`язкової частки у спадщині.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно та зареєстровано спадкову справу за № 57373993, що підтверджується копією витягу № 40218276.

Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п. 1 Глави 14 Порядку Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Галяткіної В.О. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За приписами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (Стаття 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (Стаття 1223 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, відповідно до статті 1270 ЦК України.

Відповідно до копії Заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 2038, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року ОСОБА_4 заповів усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з відповіді на запит КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.07.2008 р. № 1715 приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомець В.А. Вказане підтверджується також копією Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, долученою до матеріалів справи, де сторонами угоди є Приватне підприємство «Дніпровець», що є правоприємником Приватного виробничо-комерційного підприємства «Дніпровець» в особі директора Зубенка Анатолія Івановича та ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджено факт перебування померлого та відповідача в зареєстрованому шлюбі на момент укладення угоди щодо купівлі-продажу спірного майна, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, долученої до матеріалів спадкової справи.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Оскільки домовленості подружжя ОСОБА_5 щодо встановлення часток у праві спільної сумісної власності не встановлено, частка чоловіка та дружини є рівними. Таким чином, спадковим майном померлого ОСОБА_4 слід вважати 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що позивач як спадкоємець першої черги за законом є непрацездатною особою, він відповідно до положень ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадковому майні, а саме: у розмірі 1/6 частини спадщини яка складається від 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач у справі має право власності за заповітом на 5/6 частини спадщини яка складається від 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, вимога щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частку житлового будинку задоволенню не підлягає відповідно до наступного.

Відповідно до положень ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, який викладено у постанові від 13.01.2016 року по справі №6-2925цс15, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Водночас посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 є нерелевантним, оскільки зазначена правова позиція застосовується до правовідносин, що виникають із розподілу майна подружжя.

З матеріалів спадкової справи № 160/2015 заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 та 1/6 (обов`язкова частка) на ОСОБА_1 .

27 листопада 2015 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 та 1/6 (обов`язкова частка) на ОСОБА_1 .

На підставі вищезазначених свідоцтва позивачу видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 обов`язкової частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та на 1/6 обов`язкової частини гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем не доведено в судовому засіданні, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні користування та вільного володіння часток, вже визначених на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом. Крім того, позивачем не заявлено вимогу про поділ майна та припинення спільної часткової власності, що в разі задоволення позовних вимог призведе до безпідставного стягнення грошових коштів з відповідача, як і не доведено що виділ належної позивачу частки в натурі дійсно є неможливим в позасудовому порядку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 144 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати враховуючи часткове задоволених вимог у розмірі 2787 грн. 94 коп.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою адвоката Осипенка Артема Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у праві спільної власності на спірне майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації вартості будинку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 право власності на 1/6 частку будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 судовий збір у розмірі 2787 (дві тисячі сімсот вісімдесят сім) 94 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення апеляційного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 20.01.2026 р.

Суддя О. А. Кожевник