П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 761/40730/20

Провадження № 22-ц/824/2163/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач Державний торговельно-економічний

університет

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Сікачовим Сергієм Юрійовичем, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року, ухваленого у складі судді Сіромашенко Н.В., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року представник позивача Державного торговельно - економічного університету звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачка на користь позивача витрати за навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01.11.2015 по 31.08.2018 на загальну суму 128 049,27 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позову попосилається на те, що 02.11.2014 року відповідачка ОСОБА_1 на підставі наказу Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі № 691 була зарахована до аспірантури університету за спеціальністю 08.00.02 - світове господарство і міжнародні економічні відносини, за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб без відриву від виробництва. Зазначає, що на підставі заяви відповідачки від 04.11.2015 року наказом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі № 709 від 04.11.2015 року відповідачку було переведено на навчання з відривом від виробництва за кошти державного бюджету.

Вказує, що 05.11.2015 року між Українським державним університетом фінансів та міжнародної торгівлі в особі директора Гвоздецького В.Д. та відповідачкою ОСОБА_1 укладено угоду 02/15-СГ про підготовку докторанта за рахунок державного замовлення.

На засіданні вченої ради УДУФМТ від 01.02.2016 року було рекомендовано до затвердження теми дисертаційних робіт та індивідуальних планів роботи аспірантів першого року навчання Університету, зокрема ОСОБА_1 «Транспарентність у формуванні та реалізації зовнішньоторговельної політики України». У зв`язку з реорганізацією УДУФМТ наказом Київського національного торговельно-економічного університету від 02.02.2016 року № 253 відповідачку було переведено до аспірантури КНТЕУ.

Зазначає, що 10.02.2016 року між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі проректора з наукової роботи Мельниченко С.В. та ОСОБА_1 укладено угоду 59/А/д про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.

Термін навчання з 01.02.2016 по 02.11.2018. Індивідуальний план відповідачки складається з навчальної роботи (складання кандидатських іспитів - філософія, іноземна мова, іспит зі спеціальності, строк виконання квітень-травень 2016 року, форма звітності іспит), науково - дослідної роботи (теоретичної та експериментальної), педагогічної практики, участь у виконанні науково-дослідних робіт, попередній захист наукової роботи на кафедрі та захист дисертаційної роботи, що є завершенням навчання в аспірантурі.

На засіданні вченої ради факультету міжнародної торгівлі і права від 18.10.2016 року було ухвалено рішення про виконання частини індивідуального плану роботи за 2015-2016 роки аспіранта ОСОБА_1 .. На засіданнях кафедри міжнародних економічних відносин 10.04.2017 року та засіданні Вченої ради факультету міжнародної торгівлі та права КНТЕУ 27.04.2017 року було встановлено виконання частини індивідуального плану роботи аспірантки ОСОБА_1 за перше півріччя 2-го року навчання 2016/2017 навчального року.

На засіданнях кафедри міжнародних економічних відносин 12.10.2017 року та засіданні Вченої ради факультету міжнародної торгівлі та права КНТЕУ 13.10.2017 року було встановлено виконання частини індивідуального плану роботи аспірантки ОСОБА_1 2-го року навчання 2016/2017 навчального року. На засіданнях кафедри міжнародних економічних відносин 19.03.2018 року та засіданні Вченої ради факультету міжнародної торгівлі та права КНТЕУ 22.03.2018 року було встановлено виконання частини індивідуального плану роботи аспірантки ОСОБА_1 за перше півріччя 3-го року навчання 2017/2018 навчального року. 2-го року навчання 2016/2017 навчального року.

Зазначає, що 27.08.2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відрахування її з аспірантури університету з 31.08.2018 року за власним бажанням без повідомлення та підтвердження поважних причин.

На засіданнях кафедри міжнародних економічних відносин 28.08.2018 року та засіданні Вченої ради факультету міжнародної торгівлі та права КНТЕУ 28.08.2018 року зазначена заява була розглянута та прийнято рішення про відрахування ОСОБА_1 з аспірантури за власним бажанням з 31.08.2018 року.

Наказом КНТЕУ від 05.09.2018 року № 3028 «Про відрахування аспірантів» ОСОБА_1 було відраховано з аспірантури з відшкодуванням вартості навчання. Вказує, що КНТЕУ 14.09.2018 року на домашню адресу ОСОБА_1 було відправлено лист № 2378/21 з повідомленням про те, що її було відраховано з аспірантури та зазначено про необхідність відшкодувати вартість перебування в аспірантурі.

Однак, даний лист відповідачка не отримала. КНТЕУ свої зобов`язання перед відповідачкою виконував відповідно до умов угоди, однак ОСОБА_1 належним чином не виконала покладені на неї угодою обов`язки. За таких обставин, відповідачка повинна відшкодувати понесені університетом витрати - державні кошти, що були витрачені на її навчання у розмірі 128 049,27 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.03.2024 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що підставою для звільнення відповідачки була її добровільна заява від 27.08.2018 року, згідно з якою вона просила відрахувати її з КНТЕУ з 31.08.2018 року.

Зазначає, що протоколом № 1 від 28.08.2018 року засідання кафедри міжнародних економічних відносин, Протоколом № 1 від 28.08.2018 року засідання вченої ради факультету міжнародної торгівлі і права було ухвалено відрахувати ОСОБА_1 з аспірантури КНТЕУ за власним бажанням.

Дані документи разом з заявою позивача були зазначені в якості підстав для відрахування ОСОБА_1 у пункті 3 Наказу КНТЕУ від 05.09.2018 року № 3028 «Про відрахування аспірантів». Однак, ні в заяві, ні в протоколах, ні в Наказі не зазначено в якості підстави відрахування «Невиконання індивідуального плану навчання». Натомість в кожному з цих документів в якості підстави для звільнення зазначено «за власним бажанням».

Крім того, правила, положення, угода, на які посилається позивач, не містять такої підстави, для відшкодування коштів аспірантом, як «Звільнення за власним бажанням». Вказує, що позивач в якості підстави для стягнення збитків у розмірі 128 049,27 грн. зазначає «невиконання індивідуального плану навчання».

Також, позивач надає витяги з протоколів засідань вченої ради факультету (від 18.10.2016 року, від 22.04.2017 року, від 12-13.10.2017 року, від 22.03.2018 року). Згідно з цими витягами відповідачка виконала Індивідуальний план навчання за 2016, 2017 роки і за перше півріччя 2018 року. Вказував, що позов подано позивачем після спливу терміну позовної давності.

Ухвалою суду від 14.08.2024 року вказану позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з неявкою представника позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2025 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2024 року про залишення позову без розгляду, скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року позов Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету, залишено без задоволення.

05 травня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Сікачова С.Ю. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 761/40730/20 щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, яким стягнути з позивача Державного торговельно-економічного університету на користь відповідачки ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 707,39 грн.

В обґрунтування заяви представник відповідачки посилався на те, що 11.03.2025 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, позов Державного торговельно-економічного університетудо ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету, залишено без задоволення. Зазначає, що протягом всього часу по даній справі відповідачкою сплачено адвокату за його послуги 32 707,39 грн.. Вказує, що ці кошти були сплачені відповідачкою за підготовку відзиву, зустрічного позову, клопотання про застосування строків позовної давності, інших процесуальних документів по справі, за участь в судових засіданнях і в якості гонорару, який сплачується відповідачем у випадку незадоволення позовних вимог по даній справі у відповідності до пункту 5.3 договору правничої допомоги.

Крім того, відповідно до п. 5.3 договору № 14-12/23 від 14.12.2023 про надання правничої допомоги, за надання послуг правничої допомоги Клієнт (відповідач) сплачує адвокату гонорар у розмірі 15% від суми позовних вимог у випадку незадоволення позовних вимог позивача. Ці витрати відносяться до категорії витрат з умовою, тобто, які особа має сплатити адвокату при настанні певних умов, а саме - незадоволення позову. Така умова настала і у відповідача настало зобов`язання до сплати цього гонорару відповідно до умов пункту 5.3 договору №14-12/23 від 14.12.2023 року про надання правничої допомоги. Вказує, що відповідачка дану умову виконала.

Зазначає, що спочатку в даній справі провадження було закрито і з відповідача Додатковим рішенням було стягнуто судові витрати у вигляді витрат правничої допомоги, але потім відповідач оскаржив ухвалу суду про закриття провадження і додаткове рішення та повернув справу на розгляд до суду першої інстанції. Однак, після повернення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції в задоволенні було відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Сікачова С.Ю. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення про відмову у задоволені заяви суд першої інстанції виходив з того, що додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2024 року вже вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот гривень) грн.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Сікачов С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове додаткове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити повністю та стягнути витрат на правничу допомогу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до Київського апеляційного суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явилися, до апеляційного суду подані заяви про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що у грудні 2020 року представник позивача Державного торговельно - економічного університету звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачка на користь позивача витрати за навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01.11.2015 по 31.08.2018 на загальну суму 128 049,27 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 14.08.2024 року вказану позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з неявкою представника позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року Апеляційну скаргу Козаченко Юлії Сергіївни в інтересах Державного торговельно-економічного університету - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року про залишення позову без розгляду - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року скасовано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року позов Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету, залишено без задоволення.

05 травня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Сікачова С.Ю. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 761/40730/20 щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, яким стягнути з позивача Державного торговельно-економічного університету на користь відповідачки ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 707,39 грн.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, стороною позивача надано докази на підтвердження вимог понесених витрат на правничу допомогу, а саме:

- договір № 14-12/23 про надання правничої допомоги від 14.12.2023;

- додаткова угода № 01 до Договору № 14-12/23 про надання правничої допомоги від 14.12.2023;

- рахунок № 01 про надані послуги від 20.03.2024;

-платіжна інструкція 0.0..1 від 20.03.2024;

- рахунок № 02 про надані послуги від 20.03.2024;

- платіжна інструкція 0.0..1 від 22.03.2024;

- рахунок № 03 про надані послуги від 17.05.2024;

- платіжна інструкція Р24АР24АD9591 від 17.05.2024;

- рахунок № 04 про надані послуги від 19.08.2024;

- платіжна інструкція 0.0..1 від 20.08.2024;

- рахунок № 05 про надані послуги від 23.09.2024;

- платіжна інструкція 0.0..1 від 23.09.2024;

- платіжна інструкція Р24АD1487 від 11.03.2025.

При огляді детального опису робіт виконаних адвокатом, загальна вартість -32 707,39 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року у його ухваленні було відмовлено з огляду на те, що судом раніше вже було прийнято рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року було скасовано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки таке рішення фактично було скасоване, а відтак питання про розподіл судових витрат судом фактично вирішено не було.

Враховуючи викладене, колегія судів дійшла до висновку про те, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового додаткового рішення виходячи з наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`заний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З матеріалів справи відомо, що 14 грудня 2023 року між АО «Лекс Форс» та ОСОБА_1 було укладено договір № 14-12/23 про надання правничої допомоги.

У матеріалах справи наявні такі докази отримання правової допомоги та її оплати - додаткова угода № 01 до Договору № 14-12/23 про надання правничої допомоги від 14.12.2023; рахунок № 01 про надані послуги від 20.03.2024; платіжна інструкція 0.0..1 від 20.03.2024; рахунок № 02 про надані послуги від 20.03.2024; платіжна інструкція 0.0..1 від 22.03.2024; рахунок № 03 про надані послуги від 17.05.2024; платіжна інструкція Р24АР24АD9591 від 17.05.2024; рахунок № 04 про надані послуги від 19.08.2024; платіжна інструкція 0.0..1 від 20.08.2024; рахунок № 05 про надані послуги від 23.09.2024; платіжна інструкція 0.0..1 від 23.09.2024; платіжна інструкція Р24АD1487 від 11.03.2025; опис робіт виконаних адвокатом, загальна вартість -32 707,39 грн.

Отже, матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ОСОБА_1 послуг адвоката Осадчої Н.О. з надання правової допомоги.

Враховуючи викладене, колегія судів врахувавши співмірність наданої правничої допомоги та гонорару а також врахувавши складність справи дійшла до висновку, що заява підлягає задоволенню частково, а саме стягнути з Державного торговельного-економічного університету на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Сікачовим Сергієм Юрійовичем - задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року - скасувати і ухвали нове судове рішення, наступного змісту.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сікачова Сергія Юрійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат на навчання), завданих університету задовольнити частково.

Стягнути з Державного торговельно-економічного університету (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна