СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21931/25

пр. № 2/759/2511/26

14 січня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2025 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) директора Київської гімназії східних мов №1 про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя японської мови; поновити ОСОБА_1 на посаді вчителя японської мови в Київській гімназії східних мов №1 від 21.08.2025 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 21.08.2025 року і по день ухвалення судом рішення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом останніх років він систематично зазнавав утисків та психологічного тиску з боку адміністрації Гімназії в особі директора ОСОБА_2 , внаслідок неправомірних дій позивача було усунено від роботи 21 серпня 2025 року. Цього дня позивач, як і в попередні дні після виходу з відпустки, прибула на своє робоче місце для підготовки до нового навчального року, однак о 10:40 годині директором Гімназії в усному порядку, у присутності інших співробітників та батьків учнів, повідомлено позивачу про звільнення без жодних документів, які б юридично підтверджували факт припинення трудових відносин, зокрема наказу (розпорядження) про звільнення, який позивачу не було надано. Окрім цього трудова книжка зберігається у відповідача, а остаточний розрахунок при звільненні не було проведено. Зазначені дії відповідача по справі є не лише грубим порушенням прав позивача, як працівника, а також свідчать про продовження лінії поведінки, спрямованих на створення для позивача нестерпних умов праці. Внаслідок чого, позивач вважає, що усне повідомлення про звільнення є неправомірним актом, який позбавив позивача роботи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Одночасно ухвалою суду від 24 вересня 2025 року витребувано у відповідача Київської гімназії східних мов №1 , адреса: 03115, м. Київ, вул. Львівська, 25) належним чином засвідчені копії таких документів: Наказ (розпорядження) про звільнення ОСОБА_1 ; Усі документи, що стали підставою для видання наказу про звільнення (доповідні записки, акти, скарги, протоколи засідань педагогічної ради, рішення атестаційної комісії тощо); наказ (розпорядження) про прийняття ОСОБА_1 на роботу; трудовий договір (контракт), укладений з ОСОБА_1 (за наявності); Посадова інструкція вчителя японської мови, з якою була ознайомлена ОСОБА_1 під підпис; правила внутрішнього трудового розпорядку Гімназії, що діяли станом на серпень 2025 року; Колективний договір Гімназії з усіма додатками, що діяв станом на серпень 2025 року; Штатний розпис Гімназії, чинний на дату звільнення ОСОБА_1 ; Особова картка працівника (Типова форма П-2) ОСОБА_1 ; табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 за період з червня по серпень 2025 року включно; Журнал реєстрації приходу та уходу працівників (або аналогічний документ) за період з 18 по 21 серпня 2025 року; довідка про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні 12 календарних місяців, що передували звільненню, з розшифровкою за видами нарахувань; усі матеріали, що стосуються притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за весь час роботи (доповідні записки, письмові вимоги про надання пояснень, письмові пояснення працівника, акти про відмову від надання пояснень, накази про накладення та зняття дисциплінарних стягнень); подання адміністрації до виборного органу первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення та витяг з протоколу засідання профспілкового комітету з відповідним рішенням.

Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.39-40).

Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.41).

Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 , про розгляд справи у загальному позовному провадженні відмовлено.

05.11.2025 року представником позивача подано до суду в інтересах позивача заяву про зміну підстав позову, оскільки первісна позовна заява від 19 вересня 2025 року була подана в умовах, коли відповідач у грубе порушення вимог ст. 47 КЗпП України, не надав позивачу копію наказу про звільнення та жодних документів, що стали підставою для припинення трудових відносин, що змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом, який ґрунтувався на факті фундаментального порушення самої процедури звільнення, зважаючи на те, що юридичні та фактичні підстави звільнення були невідомі. У матеріалах справи відсутні будь-які докази (вимога, акт про відмову), датовані 14, 15 чи 16 квітня 2025 року, які б підтверджували дотримання відповідачем вимог статті 149 КЗпП. Зазначене процедурне порушення робить Наказ № 19-Т незаконним та таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Крім цього, позивачем подано позов до Святошинського районного суду міста Києва про визнання незаконним вищезазначеного Наказу № 19-Т. Наразі судом має вирішитися питання щодо відкриття провадження у справі (справа № 759/8681/25) . На переконання позивача, на момент інкримінованого їй нового «проступку» у травні 2025 року (невиставлення оцінок), у неї не було жодного чинного та законного дисциплінарного стягнення. За відсутності чинних стягнень, у діях позивача відсутня ключова кваліфікуюча ознака - систематичність. Відсутність ознаки систематичності є самостійною, безумовною та достатньою підставою для визнання звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП незаконним та поновлення позивача на роботі.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом №88-К від 20.08.2025 року Київської гімназії східних мов №1 Святошинського району звільнено ОСОБА_1 із посади вчителя японської мови у зв?язку з тим, що ОСОБА_1 , вчитель японської мови, відмовилася провести підсумкове оцінювання з японської мови за II семестр та річне оцінювання за 2024/2025 навчальний рік учнів 6-А класу за групами результатів навчання, що передбачені критеріями оцінювання за освітніми галузями з урахуванням різних форм і видів навчальної діяльності, чим порушила ч.1 ст. 17 Закону України «Про повну загальну середню освіту», вимоги наказів МОН України від 02.08.2024 року №1093 «Про затвердження рекомендацій щодо оцінювання результатів навчання», від 15.05.2023 року №563 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо окремих питань здобуття освіти в закладах загальної середньої освіти в умовах воєнного стану в Україні», від 03.06.2008 року №496 «Про затвердження інструкції з ведення класного журналу учнів 5-11(12)-х класів загальноосвітніх навчальних закладів», наказу Київської гімназії східних мов №1 від 20.05.2025 №85 «Про завершення 2024-2025 навчального року», пункт 2.8 посадової інструкції вчителя (Посадова інструкція вчителя від 01.09.2022 року №4) та має дисциплінарне стягнення у вигляді догани (наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_1 » від 16.04.2025 року №19-T).

Отже, позивача звільнено у зв?язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов?язків, покладених на неї трудовим договором (п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України).

20.08.2025 року складено акт про відмову працівника від підпису при ознайомлені з наказом про звільнення, у якому значиться, що 20 серпня 2025 року о 10.00 годині вчителя японської мови ОСОБА_1 було запрошено до кабінету директора гімназії, де о 10.15 годині в присутності заступників директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 учителю японської мови ОСОБА_1 директором ОСОБА_7 , було зачитано наказ №88-к від 20.08.2025 року «Про звільнення вчителя японської мови ОСОБА_1 » у повному обсязі, після чого працівникові було надано можливість особисто ознайомитися з його змістом та поставити підпис про ознайомлення. Проте, ОСОБА_8 відмовилася поставити свій підпис про ознайомлення з наказом, отримати трудову книжку, про що заявила категоричною відмовою в усній формі словами: «Я не буду нічого підписувати». На повторну пропозицію особисто ознайомитися зі змістом наказу, поставити підпис про ознайомлення та отримати трудову книжку, ОСОБА_1 знову відповіла відмовою та вийшла з кабінету директора.

29.05.2025 року працівниками Київської гімназії східних мов №1 складено акт про відсутність підсумкового оцінювання з японської мови за ІІ семестр та річного оцінювання за 2024-2025 рр. учнів 6-А класу.

29.05.2025 року заступником директора ОСОБА_5 подано директору КГСИ №1 доповідну записку про те, що у школі склалася надзвичайна ситуація, а саме у навчальному процесі 6-А класу у групі японської мови, оскільки станом на 29.05.2025 року о 16:00 год. вчитель японської мови ОСОБА_1 не виставила у електронному журналі «Єдина школа» оцінки учням за ІІ семестр та річне оцінювання , чим грубо порушила свої посадові обов?язки, а саме: п. 2.8 Посадової інструкції вчителя, ст. 54 Закону України «Про освіту», ст. 17 Закону України «Про повну загальну середню освіту», а також права учнів на своєчасне і повне оцінювання результатів навчання.

18.08.2025 року працівниками Київської гімназії східних мов №1 складено акт про відмову надати письмове пояснення вчителя японської мови ОСОБА_1 щодо відмови проводити річне, семестрове оцінювання учнів 6-А класу з японської мови.

Згідно наказом №19-Т від 16.04.2025 року Київської гімназії східних мов №1 вчителя японської мови ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани з підстав того, що 19.03.2025 року за письмовим зверненням батьків учнів 6-А класу, доповідної записки класного керівника 6-А класу ОСОБА_9 , доповідної записки заступника директора з НВР ОСОБА_10 було розпочато службове розслідування та перевірено факти щодо недотримання педагогічної етики вчителем японської мови ОСОБА_11 під час проведення нею уроків японської мови в 6-А класі. Встановлено, що факти, викладені батьками у зверненні т а доповідних записках дійсно мали місце з боку вчителя японської мови ОСОБА_12 по відношенню д о учнів 6-А класу під час проведення нею уроків японської мови: зафіксовані факти недотримання педагогічної стики, а саме: підвищення голосу та крик на дітей під час освітнього процесу; звернення д о учнів російською мовою зі словами, які мають ознаки зневажливого ставлення, зокрема: «закрой рот»; знецінювальні висловлювання, як от «ти нічого не знаєш» та порівнювання знань учнів 6 класу з рівнем знань учнів початкової школи під час опитування учнів, що є порушенням педагогічної етики вчителем, а саме: ст. 54, п.2 Закону України Про освіту, вимог посадової інструкції вчителя №4 Київської гімназіях східних мов №1, пунктів 2.9, 2.10, 2.11, 2.12 та Правил внутрішкільного розпорядку, розділ 3, п.13.

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 16.04.2025 року о 11:10 год., де зазначила у ньому свої заперечення, адже службова перевірка відбувалася у протиправний спосіб.

Наказом №855-к від 22.08.2013 року вчителя КГСМ №1 ОСОБА_1 переведено на іншу посаду за її згодою з 02.09.2025 року з педагогічним навантаженням згідно тарифікації.

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена під підпис.

Переведення на іншу посаду також підтверджується наказом №118-к віл 22.08.2013 року.

Також судом встановлено, що 09.09.2024 року КГСМ №1 винесено наказ №30-Т у якому ОСОБА_1 зобов?язано надати пояснення з приводу того, що у зв?язку з виявленим фактом самовільного винесення ноутбука Hewlett-Packard 250 Gb (45M75ES), інвентарний номер -26, серійний номер CND137739S (у робочому стані) за межі гімназії вчителем ОСОБА_12 без попередження адміністрації, який видавався для роботи в робочий час в межах гімназії, а також поверненням цього ноутбука через два дні в неробочому стані з непрацюючою операційною системою, відповідно до службової записки чергового адміністратора, заступника директора з НВР Захарченко О.О. та заяви-звернення в поліцію ЄО №54836 інженера електроніка ОСОБА_13 .

Із вказаним наказом позивач не погодилася, де зазначила, що факт винесення ноутбука не встановлено.

16.09.2024 року КГСМ №1 винесено наказ №31-Т про надання пояснень вчителя японської мови ОСОБА_1 , щодо порушення охорони та безпеки життєдіяльності, зі змісту якого вбачається, що На виконання ч.1 ст. 149 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу від 12 вересня 2024 року №177 «Про участь учнів гімназії та вчителів японської мови у фестивалі «Японська осінь» на базі КПІ імені Ігоря Сікорського організованим Українсько-Японським центром за підтримки Посольства Японії в Україні», повідомлення від класного керівника 5-А класу Вуруджу-Есенлі А.І. про те, що вона не була поінформована вчителем японської мови ОСОБА_12 про запланований позакласний захід, службової записки заступника директора з НВР ОСОБА_14 про те, що інструктаж з техніки безпеки не був проведений для учителя та учнів, службової записки від чергового адміністратора ОСОБА_15 про те, що адміністрацію школи не було поінформовано вчителем ОСОБА_12 про відвідування фестивалю «Японська осінь» учнями 5-А класу, а також порушення посадової інструкції вчителя п.7.1., 7.2, 7.4., та інструкції з техніки безпеки в умовах воєнного стану під час відвідування фестивалю «Японська осінь».

20.09.2024 року КГСМ №1 винесено наказ №32-Т про надання пояснень вчителя японської мови ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ч.1 ст. 149 Кодексу законів про працю України та на підставі службової записки заступника директора з НВР, чергового адміністратора ОСОБА_16 від 19.09.2024 року вх. №01-38/62 про те, що вчитель японської мови ОСОБА_12 19.09.2024 року запізнилась на 6-й урок японської мови 4-Д класу розпочавши його о 17:23, згідно звернення батьків, класного керівника 4-Д класу ОСОБА_17 порушивши посадову інструкцію вчителя п.4.1., 4.2, 2.1., 2.2, Статут Київської гімназії східних мов №1 та правила внутрішнього трудового розпорядку.

Із вказаним наказом позивач не погодилася, у якому зазначила, що 20.09.2024 року на уроці 5-Б класу її відривали від уроку, а тому наказ не відповідає обставиним справи.

25.09.2024 року КГСМ №1 винесено наказ №33-Т про надання пояснень вчителем японської мови ОСОБА_1 у зв?язку із викликом до суду, оскільки відповідно до частини першої статті 149 Кодексу законів про працю України, на підставі судової повістки у цивільній справі №759/1983/24 про виклик до Святошинського районного суду м. Києва вчителя японської мови ОСОБА_1 на 14:00 годину 19.09.2024 року, з урахуванням відмітки Святошинського районного суду м. Києва про те, що ОСОБА_1 перебувала у суді з 14:00 до 14:30, а також на підставі заяви вчителя ОСОБА_1 , вхідний №01-38/60 від 19.09.2024 року, про необхідність заміни 5 та 6 уроків через участь у судовому засіданні, та на підставі наказу від 19.09.2024 року №108-К.

08.10.2024 року КГСМ №1 винесено наказ №37-Т про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_1 та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки 13 вересня 2024 року о 14:05 вчитель японської мови ОСОБА_1 організувала збір учнів 5-А класу у дворі гімназії з метою їх участі у позакласному заході «Японська осінь», що проводився в рамках співпраці з Київським політехнічним інститутом, за підтримки Посольства Японії в Україні на базі «Центру японської мови» за адресою м. Київ, проспект Берестейський, 37. Згідно з умовами наказу №177 вивчення «Про участь учнів гімназії та вчителів японської мови у фестивалі «Японська осінь» на базі КПІ імені Ігоря Сікорського» від 12.09.2024 р., вчитель японської мови ОСОБА_1 мала забезпечити проведення інструктажів з безпеки життєдіяльності та ознайомити учнів із правилами поведінки у громадських місцях під час слідування до місця проведення заходу в умовах військового стану. Однак ОСОБА_1 відмовилася ознайомлюватися, з наказом, про що було складено відповідний акт. Незважаючи на це, вчитель самостійно вирішила організувати позакласний захід, не повідомивши адміністрацію закладу, класного керівника 5-A класу та організувала учнів 5-A класу для участі у фестивалі «Японська осінь». Відповідно до доповідних записок заступника директора з НВР ОСОБА_14 , заступника директора з НВР ОСОБА_5 , чергового адміністратора, заступника директора з НВР ОСОБА_15 , класного керівника 5-А класу Вуруджу ОСОБА_18 , сторожа ОСОБА_19 , у процесі організації цього заходу було виявлено низку порушень, які стосуються недотримання вимог безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку гімназії та посадової інструкції вчителя.

Отже, вчителем ОСОБА_12 не було проведено інструктаж з учнями щодо безпеки життєдіяльності та правил поведінки у громадських місцях під час слідування до місця проведення заходу та не здійснено відповідний запис у журналі «Реєстрації інструктажів» 5-A класу, чим порушено Положення про організацію роботи з охорони праці та безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу в установах та закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 26.12.2017 №1669, а саме: розділ Г, пункти 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, 6.5, 6.6, 6.7 та розділ VIII, пункти 7, 8. Інструкції №6 - БЖД з безпеки життєдіяльності учнів під час групових поїздок, пішохідних екскурсій та дорожньо-транспортного руху учнів; Інструкції №7 - БЖД з безпеки життєдіяльності учнів під час перебування у громадських місцях, проведення масових заходів на базі інших навчальних закладів та установ, затверджених наказом директора Київської гімназії східних мов № 1 № 38 від 20.04.2023 р. вчителем ОСОБА_20 : порушено посадову інструкцію вчителя №4 від 01.09.2022 р., розділ 4, пункти 4.1, 4.2, 4.4., розділ 7, пункти 7.1, 7.2, 7.3, 7.4, 7.5.

Із вказаним наказом позивач не погодилася, про що зазначила у самому наказі №37-Т, а також відповідно до заяви від 07.01.2025 року комісії із трудових спорів, в якій просила скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

19.03.2025 року КГСМ №1 винесено наказ №13-Т про надання пояснень вчителем японської мови ОСОБА_1 на виконання ч. 1 ст. 149 Кодексу законів про працю України, на підставі колективного звернення батьків учнів 6-А класу від 19.03.2025 року №01-38/11 та відповідно до наказу №54 від 19.03.2025 року «Про проведення службового розслідування у зв?язку з колективним зверненням батьків учнів 6-А класу, які вивчають японську мову».

На виконання наказу №13-Т від 19.03.2025 року позивач надала заяву від 02.04.2025 року в якій зазначила, що відмовляється надавати пояснення.

ОСОБА_1 зверталася із заявою від 13.05.2025 року до начальника з управління освіти Святошинської РДА у м. Києві в якій повідомила 13.05.2025 року розпочався урок згідно розкладу електронного журналу «Єдина Школа», про те учні були відсутні на уроці, така ситуація має систематичний характер, на підставі чого позивач зверталася до 102 та 15-45. Отже іх 31.03.2025 року позивача не було ознайомлено.

18.10.2023 року ОСОБА_1 звернталася до директора КГСМ №1 в якій просила ознайомити її з тарифікацією на 2023-2024нр, адже по теперішній час їй ніхто не пропонував ознайомитися та засвідчити підписом даний документ, враховуючи невідповідність щодо управлінського рішення про навантаження позивача 19 годинами.

У відповідь на вказану заяву від 18.10.2025 року вх.№01-38/06 адміністрація КГСМ №1 повідомила позивача листом від 09.11.2025 року №01-39/187, що на персональній сторінці вчителя японської мови, розміщена інформація про педагогічне навантаження позивача, а 2023-2024 навчальний рік - 21 година японської мови. Протягом вересня та жовтня 2023 року позивач отримала паперові роздруківки, видані бухгалтерією управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, із вказаною заробітною платою, нарахованою згідно з педагогічним навантаженням в повному обсязі. Звернень щодо невиплати коштів за педагогічне навантаження, зокрема за 2 індивідуальні години, у вересні та жовтні не надходило. Згідно із Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 року комунікація і направлення повідомлень між працівником та роботодавцем можуть відбуватись у будь-якій формі, зручній для сторін. На початку навчального року адміністрацією було проінформовано позивача про навантаження у 2023-2024 н.р. Розклад уроків (у тому числі індивідуальних) на 2023-2024 навчальний рік затверджено керівником закладу освіти за узгодженням із профспілковим комітетом (протокол №8 від 30.08.2023 року) та було розміщено для ознайомлення педпрацівників у вайбер групах «Робочі питання» та «Групі Швидкого реагування» на початку навчального року.

Листом №01-39/202 від 08.12.2023 року адміністрація КГСМ №1 повідомила позивача, що було створено комісію за її зверненням від 18.10.2023 року вх.№01-38/06, якою було встановлено, що позивачем не ьуор проведено 8 індивідуальних занять у 6-В класіта 8 індивідуальних занять у 7-А класіпротягом вересня-жовтня за незадлежних від позивача причин. А також відповідно до довідки управління освіти Святошинської РДА у м. Києві №1125 від 23.11.2023 року «Про заробітну плату та інші доходи» позивачу було помилково нараховано протягом вересня та жовтня 2023 року за індивідуальні години 4 060,00 грн, які позивач у зазначені години не провела.

14.12.2023 року позивач звернулася до директора КГСМ №1 зі зверненням вх.№10158/10 в якому просила надати матеріали перевірки для ознайомлення.

У відповідь на звернення вх.№10158/10 від 14.12.2023 року директор КГСМ №1 надала відповідь №01-39/02 від 05.01.2024 року, що нарахуванням заробітної плати працівникам КГСМ №1 здійснюється централізованою бухгалтерією управління освіти Святошинської РДА у м. Києві . Під час роботи були дотримані принципи академічної доброчесності та об?єктивності висновків.

11.12.2023 року позивач повідомила директору КГСМ №1 про відсутність під час уроку у 6-В і 7-А о 13:00 год та 15:45 год. класу журналу індивідуальних занять.

28.12.2023 року позивач звернулася до директора КГСМ №1 із заявою в якій повідомила, що 27.12.2023 року під час педагогічної наради були вислови, спрямовані на приниження її честі та гідності директором КГСМ №1, чим було порушено права позивача, визначені Конституцією України.

28.12.2023 року позивач звернулася до директора КГСМ №1 із заявою в якій зазначила, що на 22.12.2023 року нею було подано індивідуальний план роботи на зимових канікулах на період 0 25.12.2023 -05.01.2024 рр., який їх не було погоджено

У відповідь на звернення позивача від 12.01.2024 року адміністрацією школи КГСМ №1 було повідомлено позивача 15.01.2024 року №01-39/08 про розклад індивідуальних занять.

У відповідь на звернення позивача до управління освіти Святошинської РДА у м. Києві щодо психологічного та економічного тиску директора КГСМ №1, їх надано відповідь №107.37.2632 від 10.10.2023 року, де зазначено, що відповідно до пояснень директора Київської гімназії східних мов №1 Проскури О.І. у 2023-2024 навчальному році тижневе навантеження позивача складає 21 годину, що згідно підпункту 1 3 статті 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту» відповідає повному навантаженню на одну тарифну ставку. А також, директором повідомлено про нарахування грошової премії за результатами роботи за І та І квартал 2023 року і щомісячної грошової винагороди. Отже факти щодо упередженого ставлення з боку директора, здійснення психологічного та економічного тиску відсутні.

У ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця, передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Положеннями ст. 139 КЗпП України встановлено, що працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставиться до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц (провадження №61-17179св18) зазначено, що «звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками вчинення яких виносяться наказ про оголошення догани та наказ про звільнення внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку».

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18, при вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено.

При цьому, касаційний суд дійшов переконання, що при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Частиною 2 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами дисциплінарного стягнення є догана і звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Статтею 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок».

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пункті 22, постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України суд повинен з`ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз`яснено у пункті 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Верховний Суд у постанові від 25.06.2018 року у справі №714/395/17 висловив правовий висновок, який полягає в тому, що систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Як було встановлено судом вище, до ОСОБА_1 08.10.2024 року застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани відповідно до наказу №37-Т у зв?язку із порушенням ст. 54, п.2 Закону України Про освіту, вимог посадової інструкції вчителя №4 Київської гімназіях східних мов №1, пунктів 2.9, 2.10, 2.11, 2.12 та Правил внутрішкільного розпорядку, розділ 3, п.13.

В даному випадку відповідачем належно доведено наявність систематичності недотримання працівником трудової дисципліни, а саме під час виконання трудових обов`язків, вчителем японської мови ОСОБА_1 не було проведено інструктаж з учнями щодо безпеки життєдіяльності та правил поведінки у громадських місцях під час слідування до місця проведення заходу та не здійснено відповідний запис у журналі «Реєстрації інструктажів» 5-A класу.

Другим фактом недотримання працівником трудової дисципліни та систематичного порушення Правил внутрішнього розпорядку є друга догана, згідно наказу №Т-19 від 16.04.2025 року, оскільки вчитель самостійно вирішила організувати позакласний захід, не повідомивши адміністрацію закладу, класного керівника 5-A класу та організувала учнів 5-A класу для участі у фестивалі "Японська осінь".

Тобто, працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який її роботодавець звільнив за п. 3 ст. 40 КЗпП України) порушувала трудову дисципліну, не виконувала своїх посадових обов`язків, в результаті чого до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пунктів розділу 4 Посадової Інструкції №4 від 01.09.2022 року Київської гімназії східних мов №1, учитель несе відповідальність за 4.1. Неякісне виконання або невиконання посадових обов?язків, що передбачені цією посадовою інструкцією. 4.2. Порушення статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти. 4.3. Заподіяння матеріальної шкоди закладу освіти. 4.4. Порушення правил і норм охорони праці та безпеки життєдіяльності, цивільного захисту, пожежної безпеки, передбачених відповідними правилами та інструкціями. 4.5. Застосування методів виховання, пов?язаних з фізичним чи психічним насильством над особистістю дитини. 4.6. Вчинення проступків, н е сумісних з роботою на посаді педагогічного працівника.

При цьому твердження представника позивача про те, що у діях позивача відсутня ключова кваліфікуюча ознака - систематичність, суд не приймає до уваги, оскільки такий факт нівелюється відповідними наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності де встановлено не лише систематичність порушення, а й систематичне невиконання без поважних причин покладених на позивача обов`язків за посадовою інструкцією, правилами внутрішньо розпорядку Київської гімназії східних мов № та наказів директора.

Окрім цього, суд також критично оцінює твердження представника позивача про те, що відповідач не надав позивачу копію наказу про звільнення та жодних документів, що стали підставою для припинення трудових відносин, що змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом, який ґрунтувався на факті фундаментального порушення самої процедури звільнення, зважаючи на те, що юридичні та фактичні підстави звільнення були невідомі.

Однак, як встановлено судом, позивач відмовилася поставити свій підпис про ознайомлення з наказом, отримати трудову книжку, про що заявила категоричною відмовою, яку 20.08.2025 року о 10.00 годині було запрошено до кабінету директора гімназії, де о 10.15 годині в присутності заступників директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 учителю японської мови ОСОБА_1 директором ОСОБА_7 , зачитано наказ №88-к від 20.08.2025 року «Про звільнення вчителя японської мови ОСОБА_1 » у повному обсязі, після чого працівникові було надано можливість особисто ознайомитися з його змістом та поставити підпис про ознайомлення.

Зазначена обставина підтверджується актом від 20.08.2025 року, який міститься у матеріалах справи та ніяким чином не спростований позивачем по справі.

Таким чином, суд вважає, що за встановлених обставин позивача було правомірно звільнено із займаної посади.

Судом не приймаються до уваги посилання сторони позивача на те, що його неправомірно звільнено.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Оскільки, до позивача що систему порушень дисциплінарних заходів позивача складають Наказ № 37-Т від 08.10.2024 року про оголошення догани, в подальшому дисциплінарне стягнення, знято не було, оскільки позивач заяви про дострокове зняття дисциплінарного стягнення не надавала, з моменту його накладення на момент звільнення позивача рік не минув, пояснень про наявність поважних причин допущених порушень позивач також не надала, а отже відповідачем дотримано вимоги законодавства України щодо порядку звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта вимог, а саме щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають так як вони є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, у задоволенні яких суд відмовив.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, щ сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 40, 139, 147-149, 151 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.