Справа № 155/1793/25 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/307/26 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2025 року ТзОВ «Таліон Плюс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 84236,04 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 лютого 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Договір кредитної лінії №586090880 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора KGCV. Відповідно до п. 2.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Загальний розмір кредиту за цим договором становить 27200,00 гривень.

15 квітня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/31, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №586090880 від 11 лютого 2025 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».

Загальна сума заборгованості на дату подання позовної заяви за кредитним договором №586090880 від 11 лютого 2025 року становить 84236,04 гривень, яка складається з наступного: 27200,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 55676,04 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1360,00 гривень заборгованість за комісією за надання кредиту.

З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №586090880 від 11 лютого 2025 року в розмірі 84236,04 гривень та понесені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривні та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень.

Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2025 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість в розмірі 45318 гривень 28 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивача ТОВ «Таліон Плюс» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині відмовлених позовних вимог, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс».

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову у цій справі. Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні процентів, нарахованих ТОВ «Таліон Плюс» після 15 квітня 2025 року, зробив помилковий висновок про те, що фактор (апелянт) не мав права продовжувати нарахування процентів, оскільки набув лише «наявне» право вимоги, яке виникло на дату факторингу. Цей висновок суперечить: умовам договору факторингу, який передбачає перехід і майбутніх вимог, якими проценти і є в розумінні законодавства; нормам ЦК України (ст. 514), які гарантують перехід прав кредитора у повному обсязі та на існуючих умовах договору; умовам самого кредитного договору, який продовжував діяти, а відповідач продовжував користуватися кредитними коштами. Суд першої інстанції безпідставно ототожнив дату відступлення права вимоги (15 квітня 2025) з датою припинення основного зобов`язання та строку дії кредитного договору, чого ні умови договору, ні закон не передбачають. Отже, ТОВ «Таліон Плюс» правомірно нараховувало проценти за базовою ставкою (0,98% в день) не до дати укладення факторингу (15 квітня 2025 року), а до дати дострокового розірвання договору, що повністю відповідає узгодженому сторонами 5-річному терміну дії кредитного договору. Згідно з п. 9.1.1.7. кредитного договору, у разі затримки сплати процентів щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Через систематичну несплату відповідачем процентів, ТОВ «Таліон Плюс» 09 вересня 2025 року скористалося цим правом та повідомило її про дострокове розірвання договору. Нарахування процентів не здійснювалося та здійснюватися з цієї дати в майбутньому не буде, оскільки право вимоги виникло до відповідача з цієї дати.

З апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків у визначеному у позовній заяві розмірі а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення, щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 04 лютого 2026 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач ОСОБА_1 уклали Договір кредитної лінії №586090880 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора KGCV (а.с. 25 зворот - 37).

Відповідно до п. 2.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

Згідно з п. 2.2 договору загальний розмір кредиту становить 27200,00 гривень.

Згідно з п. 2.3. договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 11.02.2025 року (що є датою надання кредиту).

Відповідно до п. 2.4. договору, другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 3.1. договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу.

Відповідно до п. 3.2. договору сторони погодили, що встановлений в п.3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Згідно з п. 3.3. договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1632,00 гривні та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 1360,00 гривень. Про суму нарахованих процентів та комісії, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій Позичальник інформується через особистий кабінет.

Згідно з п. 5.1. договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4149-49XX-XXXX-5145, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.

Відповідно до п. 7.1. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 13.03.2025 року, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником.

Згідно з п. 7.3. договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 13.03.2030 року.

Згідно з п.п. 7.4.1. договору протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування.

Відповідно до п.п. 7.4.2. договору після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.

Відповідно до п. 7.5. договору комісію за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування, визначеного на момент укладення договору, а саме 13.03.2025 року.

Згідно з п. 8.3. договору базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.

Відповідно до п. 8.4. договору комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. Комісія за надання кредиту позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за цим договором.

Згідно з п. 8.5. договору розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 1360 грн 00 коп.

Відповідно до п.п. 8.7.1. договору за період від 11.02.2025 р. до 13.03.2025 р. (включно) кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 79,59 % від розміру базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за кредитом може здійснюватися за дисконтною процентною ставкою 0,20 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 73,00 (сімдесят три) відсотків річних.

Згідно з п.п. 8.7.2. договору у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів або здійснить поновлення дисконтного періоду, на період після 13.03.2025 р. кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 0,00 % від розміру базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за кредитом може здійснюватися за Індивідуальною процентною ставкою 0,98 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.

Згідно з п. 11.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.

Відповідно до п. 12.4. договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 357,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦПК України.

Із дослідженого судом договору встановлено, що ОСОБА_1 ознайомлена та згідна з умовами договору, що підтверджується її електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Уклавши договір, підтвердила, що ознайомилася повністю, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримувались Правил надання грошових коштів позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, текст яких розміщений на сайті www.moneyveo.ua (а.с. 37 зворот - 41).

Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «СМАРТ» до Договору №586090880 від 11 лютого 2025 року та підписаний сторонами (а.с. 23 зворот -25).

Згідно з копією заяви на отримання грошових коштів в кредит від 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 зазначила свої персональні дані з номером карти №4149-49ХХ-ХХХХ-5145 (а.с. 23).

На виконання ухвали суду від 04 листопада 2025 року про витребування доказів, АТ КБ «Приват Банк» надав лист та виписку про рух коштів по картці за період з 11 лютого 2025 року по 11 лютого 2025 року, з яких вбачається, що на ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , ( НОМЕР_2 ). Із виписки по рахунку вбачається, що 11 лютого 2025 року здійснено переказ коштів на суму 27200,00 UAH.

Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у Договорі.

Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

15 квітня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу №МВ-ТП/31. За договором клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 47-50).

Предметом Договору факторингу №МВ-ТП/31 від 15 квітня 2025 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. договору під правом вимоги розуміється обсяг прав грошових вимог Клієнта за Кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до Реєстру прав вимоги від 15 квітня 2025 року до Договору факторингу №МВ-ТП/31 від 15 квітня 2025 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором №586090880 від 11 лютого 2025 року у розмірі 58918,00 гривень, яка складається з 27200,00 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням, 16758,28 гривень заборгованість за відсотками, 1360,00 заборгованість за комісією, 13600,00 гривень - неустойка (а.с. 17 зворот - 18).

Відповідно до платіжної інструкції позивач ТОВ «Таліон Плюс» здійснило оплату ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно з договором факторингу №МВ-ТП/31від 15квітня 2025 року (а. с. 19 зворот).

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 15 квітня 2025 року направило на адресу відповідача ОСОБА_1 досудову вимогу в якій повідомило останнього про відступлення права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» (а. с. 51 зворот).

Отже, позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за договором №586090880 від 11 лютого 2025 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1

ТОВ «Таліон Плюс» 09 вересня 2025 року надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про дострокове розірвання договору №586090880 від 11 лютого 2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 97836,04 гривень (а. с. 52).

Як вбачається розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором №586090880 від 11 лютого 2025 року, станом на 15 квітня 2025 року (перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»), ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 58918,28 гривень, яка складається з 27200,00 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням, 16758,28 гривень заборгованість за нарахованими процентами, 1360,00 заборгованість за комісією, 13600,00 гривень сума заборгованості за неустойкою (а.с. 20 - 20 зворот).

Як вбачається розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за договором №586090880 від 11 лютого 2025 року, станом на 08 вересня 2025 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 97836,04 гривень, яка складається з 27200,00 гривень сума заборгованості за основним зобов`язанням, 55676,04 гривень заборгованість за нарахованими процентами, 1360,00 заборгованість за комісією, 13600,00 гривень сума заборгованості за неустойкою (а.с. 21 - 22 зворот).

За матеріалами справи відповідач ОСОБА_1 здійснила часткову оплату на повернення процентів по кредиту ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Розмір повернутих коштів становить 35,00 гривень.

Загальна сума заборгованості на час подання позовної заяви за кредитним договором №586090880 від 11 лютого 2025 року, яку просить стягнути позивач, становить 84236,04 гривень, з яких: 27200,00 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 55676,04 гривень заборгованість за нарахованими процентами, 1360,00 заборгованість за комісією.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс», суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Таліон Плюс» після набуття ним у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитним договором № 586090880 від 11 лютого 2025 року до ОСОБА_1 не мало права нараховувати відсотки у порядку, встановленому договором, оскільки не є його стороною. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як сторона договору, відчужуючи 15 квітня 2025 року таке право вимоги на користь ТОВ «Таліон Плюс» вважало, що строк платежу за договором № 586090880 настав 15 квітня 2025 року. Оскільки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 15 квітня 2025 року відступило на користь ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу право вимоги за цим кредитним договором на суму відсотків 16793, 28 гривень, тому нарахування новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс» відсотків після 15 квітня 2025 року суперечить правовій природі правовідносин, що утворилися між ТОВ «Таліон Плюс» та позичальником ОСОБА_1 , оскільки ним було набуто право на вимогу до боржника, яке вже виникло 15 квітня 2025 року. Тому суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 45318, 28 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 27200, 00 грн; заборгованість за відсотками 16758,28 грн, 1360, 00 гривень заборгованість за комісією.

Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідачем укладення кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання кредитних коштів у розмірі 27 200,00 грн не заперечувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що позивачем надані належні та допустимі докази, які у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс», до якого згідно з умовами договору факторингу № МВ-ТП/31 від 15 квітня 2025 року, який є чинним та не визнавався судом недійсним, перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні процентів, нарахованих ТОВ «Таліон Плюс» після 15 квітня 2025 року, що становить 38917,76 грн, зробив помилковий висновок про те, що фактор (ТОВ «Таліон Плюс») не мав права продовжувати нарахування процентів, оскільки набув лише «наявне» право вимоги, яке виникло на дату факторингу. Такий висновок суду суперечить: 1) умовам договору факторингу, який передбачає перехід і майбутніх вимог, якими проценти і є в розумінні законодавства; 2) нормам ЦК України (ст. 514), які гарантують перехід прав кредитора у повному обсязі та на існуючих умовах договору; 3) умовам самого кредитного договору, який продовжував діяти, а відповідач продовжував користуватися кредитними коштами.

Суд першої інстанції безпідставно ототожнив дату відступлення права вимоги (15 квітня 2025 року) з датою припинення основного зобов`язання та строку дії кредитного договору, чого ні умови договору, ні Закон не передбачають.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, заміна кредитора в зобов`язанні не припиняє саме зобов`язання і не змінює його зміст. Змінюється лише суб`єкт, якому належить право вимоги: «У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора».

Натомість зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі статті 1048 ЦК України.

Позивач у цій справі є сингулярним правонаступником первісного кредитора за укладеним кредитним договором, відповідно, установлені судом правовідносини продовжували існувати з попереднім змістом, а відбулася виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами.

Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» правомірно нараховувало проценти за базовою ставкою (0,98% вдень) не до дати факторингу (15 квітня 2025 року), а до дати дострокового розірвання договору (09 вересня 2025 року), що повністю відповідає узгодженому сторонами 5-річному терміну дії договору.

Згідно з п. 9.1.1.7. кредитного договору, у разі затримки сплати процентів щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

Через систематичну несплату відповідачем процентів, ТОВ «Таліон Плюс» 09 вересня 2025 року скористалося цим правом та повідомило відповідача про дострокове розірвання договору та припинило нарахування процентів за договором з цієї дати.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах та численних правових висновках зазначала, що право кредитодавця на нарахування процентів за кредитним договором здійснюється у межах строку кредитування, встановленого договором, і після спливу цього строку або пред`явлення вимоги про повернення кредиту це право припиняється. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, а також у правових позиціях Верховного Суду щодо застосування статей 1048 і 1054 ЦК України.

Враховуючи зазначене, відповідно до правової позиції Верховного Суду, право кредитодавця на одержання процентів (згідно зі статтями 1048, 1054 ЦК України) реалізується лише в межах строку кредитування, визначеного договором. А тому якщо новий кредитор отримує вимоги за договором він має ті самі права на нарахування процентів, які були встановлені договором в межах його строку дії (адже правовідносини тривають у тому ж обсязі), і після закінчення строку згідно з договором нарахування процентів припиняється. Це застосовується і до кредиторів правонаступників.

Отже, нарахування позивачем процентів за базовою ставкою, після відступлення йому права вимоги за кредитним договором до відповідача, з огляду на те, що остання кредит не повернула та фактично продовжувала користуватися кредитними коштами, здійснювалося згідно з положеннями кредитного договору, договору факторингу та ЦК України, в межах строку кредитування, включно до дати дострокового розірвання договору.

Зважаючи на вищенаведене, на підставі встановлених у цій справі обставин, а також підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідачем не спростовано, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та з ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс» належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 586090880 від 11 лютого 2025 року у розмірі 84236, 04 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту - 27200, 00 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом 55676, 04 грн та 1360 гривень комісії за надання кредиту.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, зокрема: залишив поза увагою умови кредитного договору, у зв`язку з чим неправильно розрахував розмір заборгованості за процентами, що потягло за собою неправильне визначення загальної заборгованості.

Тому рішення суд першої інстанції необхідно змінити, виклавши його в редакції цієї постанови.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду ТОВ «Таліон Плюс» сплатило судовий збір у сумі 2422,40 грн., а при зверненні з апеляційною скаргою 3633,60 грн.

Оскільки вимога позовної зави та апеляційної скарги ТОВ «Таліон Плюс» задоволено, то позивач має право на відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 6056, 00 гривень з відповідача.

Згідно з ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Окрім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень, які документально підтверджені, за відсутності заяви відповідача про їх не співмірність.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» задовольнити.

Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2025 року змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» ( ) заборгованість за договором кредитної лінії № 586090880 від 11 лютого 2025 року у розмірі 84236, 04 гривень, з яких: 27200, 00 гривень тіло кредиту, 55676, 04 гривень - проценти за користування кредитом, 1360 гривень комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» ( ) сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 6 056, 00 гривень та 5000, 00 гривень витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: