КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/6615/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4937/2026Головуючий у суді першої інстанції - Шум Л.М., Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Півторака Т.О.,

представника відповідачки Ткаченка Б.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Індутним-Шматько Станіславом Миколайовичем, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року АТ "Сенс Банк" звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 19.08.2008 Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ "Сведбанк", та фізична особа - ОСОБА_1 , уклали кредитний договір № 2606/0808/55-010

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2606/0808/55-010 від 19.08.2008, що було укладено між Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк».

12.08.2022 Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Відповідно до договору, відповідачка зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, однак відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02.04.2014, справа № 759/3627/13-ц на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 2606/0808/55-010 від 19.08.2008, в розмірі 616159,73 грн.

На підставі виконавчого листа N° 2/759/28/14, виданого Святошинським районним судом м. Києва 20.10.2014, було відкрито виконавче провадження № 45148843. В подальшому, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.08.2024, ВП № 45148843, виконавче провадження було завершено.

Разом з тим, у результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідачки виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 становить - 431541,85 грн. та складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 89352,98 грн., суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість - 342188,87 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», заборгованість за кредитним договором №2606/0808/55-010 від 19.08.2008, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішення суду, яка станом на 23.02.2022 становить - 431 541,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 5 178,51 грн. (а.с. 109-111).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2025 заяву представника відповідачки про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2025 залишено без задоволення (а.с. 194, 195).

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не була повідомлена про наявність даної справи у суді першої інстанції, не була повідомлена про розгляд справи і не мала можливості подати докази, які мають суттєве значення для правильного встановлення обставин справи.

Вказує, що оскільки в даній справі ціна позову перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатним осіб, вона не могла бути розглянута судом в спрощеному позовному провадженні.

Зазначає, що у порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом першої інстанції не було враховано правові висновки Верховного Суду про те, що зобов'язання за кредитним таіпотечним договорами є припиненими з моменту повної оплати боргу за рішенням суду, а права на пред'явлення вимог на підставі ст. 625 ЦК України виникають на підставі закону, а не договору та, відповідно, не забезпечені іпотекою.

Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає змісту ст. 11 та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також, зазначає, що щодо вимог банку в даній справі має місце сплив строків позовної давності, які почали обліковуватися з дати невиконання вимоги банку від 14.01.2013, на яку є посилання у рішеннях Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2023 у справі № 761/825/20 та Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/3627/13-ц, що є відповідно преюдиційною обставиною для даної справи.

Крім того, зауважує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що за кредитним договором в іноземній валюті інфляційні втрати не нараховуються, оскільки втрати від знецінення національної валюти, що є наслідком інфляції, компенсуються еквівалентом в іноземній валюті (а.с. 197-214).

В судовому засіданні представник відповідачки підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що у результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішення суду, яка станом на 23.02.2022 становить - 431541 грн. 85 коп. та складається з суми заборгованості за ставкою 3 % річних на кредитну заборгованість у розмірі 89352 грн. 98 коп. та суми заборгованості за інфляційними втратами на кредиту заборгованість у розмірі 342188 грн. 87 коп.

При цьому, при вирішенні питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та ухвалення заочного рішення за наявними письмовими матеріалами, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також не надав суду доказів поважності причин неподання ним заяв по суті справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2025 відповідачці було направлено на адресу реєстрації місця проживання ухвалу суду про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Доказів отримання відповідачкою вказаної ухвали матеріали справи не містять.

Разом з тим, у п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 13.12.2011 року у справі "Trudov v. Russia", принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Положеннями ч. 6 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18.04.2022 року у справі № 522/18010/18, обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглянувши справу за відсутності належних доказів повідомлення відповідачки про надходження до суду позовної заяви до нього щодо стягнення заборгованості та про відкриття провадження у справі і її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд першої інстанції не забезпечив їй можливості обґрунтувати свої заперечення щодо заяви і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Крім того, слід зауважити, що згідно з вимогами ЦПК України заочне рішення ухвалюється лише у разі неявки відповідача у судове засідання, про яке він був належним чином повідомлений. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що розгляд справи було проведено судом першої інстанції у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, ухвалення судом заочного рішення у справі є процесуально недопустимим.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскільки в даній справі ціна позову перевищує 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (431541,85 грн.), вона не могла бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, адже у відповідності до положень п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, рішення першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.08.2008 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ "Сведбанк" та фізична особа - ОСОБА_1 , уклали кредитний договір № 2606/0808/55-010.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Згідно вищенаведених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2606/0808/55-010 від 19.08.2008, що було укладено між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк"), та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк».

12.08.2022 року Позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Відповідно до умов кредитного договору відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.04.2014 року у справі № 759/3627/13-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2606/0808/55-010 від 19.08.2008 року, яка станом на 10.12.2012 року складає 616159,73 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю - ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору, посвідченого 26.07.1995 року Державним нотаріусом Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою - Гавриловою О.В., за реєстром №4с-4329, зареєстрованого 14.09.1995 року в КП Бюро технічної інвентаризації м. Києва і записаного у реєстрову книгу за №38995, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати у справі у вигляді судового збору у сумі 3 341,00 грн.

На підставі виконавчого листа № 2/759/28/14, виданого 20.10.2014 року Святошинським районним судом м. Києва, було відкрито виконавче провадження №45148843.

В подальшому, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.08.2024 року ВП № 45148843, виконавче провадження було завершено, у зв'язку з фактично виконаним рішенням суду (сплатою боржником суми заборгованості за рішенням суду).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в результаті невиконання вищенаведеного судового рішення та умов договору у відповідачки виникла заборгованість, яка станом на 23.02.2022 становить 431541,85 грн. та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % річних на кредитну заборгованість у розмірі 89352,98 грн. та суми заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість у розмірі 342188,87 грн.

При цьому, як вбачається з доданих до позовної заяви розрахунків, АТ "Сенс Банк" нараховувало суму трьох процентів річних та інфляційної складової, виходячи із загальної суми стягнення, встановленої рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2014 року у справі 759/3627/13-ц.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц та від 10.04.2018 року по справі №910/10156/17.

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки інфляційні втрати та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, їх нарахування проводиться лише на суму основного боргу, яка у даному випадку відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2014 становить 563276,30 грн.

У свою чергу, як вже зазначалося вище, згідно з доданими до позовної заяви розрахунками суми трьох процентів річних та інфляційної складової нараховувалися АТ "Сенс Банк" виходячи із суми стягнення, зазначеної у рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2014 в загальній сумі 616159,73 грн., що по суті була визначена кредитором як еквівалент заборгованості в доларах США в загальній сумі 77087,42 доларів США. До вказаної суми було включено заборгованість як за кредитом та процентами, так і за пенею, на яку, у свою, чергу, не могли бути нараховані суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також, за умовами кредитного договору №2606/0808/55-010 від 19.08.2008, укладеного з відповідачкою, було визначено кредитні зобов'язання у іноземній валюті - доларах США.

У свою чергу, за кредитним договором в іноземній валюті інфляційні втрати не нараховуються, оскільки втрати від знецінення національної валюти, що є наслідком інфляції, компенсуються еквівалентом в іноземній валюті.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що наведені АТ "Сенс Банк" розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних втрат не відповідають вимогам закону, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку є помилковим.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, а також враховуючи те, що відповідачка звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги (інвалід ІІ групи), з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7767,77 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Індутним-Шматько Станіславом Миколайовичем, - задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стянути з товариства "Сенс Банк" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7767 (сім тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 77 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова