ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1176/26 Справа № 183/5179/24 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 28.10.2017 відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки; відповідачу надано кредит зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Кредитний договір. У порушення умов вказаного кредитного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 05.05.2024 за ним утворилась заборгованість у розмірі 70881,26 грн., з яких 41926,35 грн. - заборгованість за кредитом; 28954,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.10.2017 у розмірі 70881 грн. 26 коп., яка утворилася станом на 05.05.2024 та складається з наступного: 41926,35 грн. - заборгованість за кредитом; 28954,91 грн. - заборгованість по відсоткам. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.10.2017 у розмірі 70881 грн. 26 коп., яка утворилася станом на 05.05.2024 та складається з наступного: 41926,35 грн. - заборгованість за кредитом; 28954,91 грн. - заборгованість по відсоткам. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості по відсоткам та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків відмовити .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Рішення оскаржується у частині стягнення заборгованості за відсотками. Відтак, заборгованість за кредитом в сумі 41926,35 грн жодною зі сторін не оспорюється, колегією суддів у цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає.

Як вбачається з матеріалів справи, що 28 жовтня 2017 року між АТ «Акцент-Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку», згідно з умовами якої було відкрито картковий рахунок на ім`я відповідача. У вказаній заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.9).

28.10.2017 відповідачкою підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», згідно з умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с.10).

Підписанням Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», сторони кредитного договору погодили основні умови кредитування, розмір процентної ставки вартості кредиту, порядок повернення кредиту. Паспорт споживчого кредиту підписаний простим електронним підписом позичальника шляхом підтвердження дзвінком 28.10.2017 з мобільного номера телефону.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, клієнт надає свою згоду на те, щоб кредитний ліміт встановлювався за рішенням банку та Клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити) кредитний ліміт (п.2.1.1.2.3 Умов та правил).

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивач надав суду довідку про відкриття рахунку на ім`я ОСОБА_1 та видані картки (а.с.19), довідку за лімітами за період з 28.10.2017 по 05.05.2024 (а.с.20), копію Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання послуг, копію паспорту споживчого кредиту, а також виписку по картці, яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, зняття готівки, поповнення картки, списання відсотків за використання кредитного ліміту, погашення кредиту,що свідчить про існування договірних зобов`язань перед АТ «Акцент-Банк» (а.с.11-18).

Із розрахунку заборгованості, наданого АТ «Акцент-Банк», вбачається, що відповідачем за кредитним договором №б/н від 28.10.2017 не в повному обсязі сплачувалася сума кредиту, у зв`язку з чим станом 05.05.2024 за ним утворилась заборгованість у розмірі 70881,26 грн., яка складається з наступного: 41926,35 грн. - заборгованість за кредитом; 28954,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с.5-8).

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведений факт отримання відповідачем кредитного ліміту на картковий рахунок, а також порушення ним умов договору щодо повернення кредиту. Тому звернення банку до суду за захистом своїх інтересів є підставним.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст.ст.624, 1054 ч. 1 ЦК України, проценти за користування кредитом і неустойки є похідними від кредиту

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» приписує, що у договорі про споживчий кредит зазначається, зокрема, таке: тип кредиту (п. 2), відсоткова ставка, її тип та порядок обчислення, у тому числі порядок зміни та сплати процентів (п. 8), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору; усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту (п. 9), загальний розмір наданого кредиту (п. 3), строк, на який надається кредит (п. 5).

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Акцент-Банк» посилався на те, що 28.10.2017 між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження своїх вимог АТ «Акцент-Банк» надало копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копію паспорта споживчого кредиту, копію витягу Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та розрахунок заборгованості.

Проте, надані позивачем документи не підтверджують умови кредитування в частині визначення розміру та порядку сплати процентів, оскільки із зазначених вище документів, підписаними відповідачем є лише Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка не містить умов кредитування щодо сплати відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги серед іншого вказував на те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена її підписом.

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний сторонами, визначає суми та ліміти кредиту, строк кредитування, процентну ставку, порядок нарахування та сплати процентів. Проте в паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 31.12.2017 (а.с.10) .

Отже те, що ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, як підстава для задоволення позову банку, є необґрунтованим, так як паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі №754/644/21.

За наведених обставин колегія суддів не приймає до уваги наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредитування як доказ конкретних умов укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що анкета-заява і паспорт споживчого кредитування дійсно підписані з використанням простого електронного підпису, тоді як Умови та правила і Тарифи по картці відповідачем не підписані взагалі.

Таким чином, відсутні підстави стягувати з відповідача проценти, які передбачені паспортом споживчого кредиту.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що це є самостійною правовою підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення відсотків.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув і не дав їй належної правової оцінки, хоча це має суттєве значення.

Апеляційний суд, в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, зроблений у постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, згідно якого витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При вирішенні позову суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках слід скасувати та ухвалити в цій частині нове, відмовити в задоволенні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках в розмірі 28954,91 грн.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною тринадцятоюстатті 141ЦПКУкраїни якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 59,15 % (розрахунок 41926,35 грн. (задоволена частинна вимог): 70881,26 грн. (ціна позову)) х 100 = 59,15 %.

На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суд першої інстанції в розмірі 1791,06 грн. (59,15 % від 3028,00 грн.) та з позивача на користь відповідача судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 2149,27 грн. (59,15 % від 3633,60 грн.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року в частині задоволених вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове.

В задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» заборгованості по відсотках за кредитним договором в розмірі 28954,91 гривень - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» судові витрати у розмірі 1791,06 грн - судовий збір за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2149,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2026 року. Судді: