ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/532/26 Справа № 195/889/24 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №195/889/24 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Перепелиці Юлії Вікторівни на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Кондус Л.А., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» посилався на те, що 20 серпня 2021 року позичальником ОСОБА_1 була підписана з Банком заява-згода №407391 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», де шляхом підписання цієї заяви ним було підтверджено, в тому числі, що: до моменту підписання цієї заяви-згоди, він ознайомлений та згодний з умовами, викладеними в УДБО, що розміщені на веб-сайті Банку www.creditdnepr.com.ua, Тарифами, проектом цієї заяви-договору та підтверджено, що має можливість та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни та доповнення, які будуть вноситись до УДБО; погодився отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердив, що всі умови йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; він згодний з порядком зміни Тарифів та УДБО, який передбачений в УДБО та з порядком повідомлення про такі зміни відповідно до УДБО. ОСОБА_1 погодився виконувати свої зобов`язання, у тому числі, стосовно оплати заборгованості, нарахованої відповідно до тарифів, діючих на дату здійснення операції.

Таким чином ОСОБА_1 був належним чином проінформований про умови кредитування, отримав всі необхідні пояснення, засвідчив своїм підписом заяву про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, паспорт споживчого кредиту, заяву-згоду, Кредитний договір, Договір добровільного страхування.

В цей же день 20 серпня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8441, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за цим Договором в повному обсязі.

Банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту: 215084,22. Кінцева дата погашення кредиту: 20 серпня 2026 року. Валюта кредиту: UAH. Строк користування кредитом, міс.: 60. Цільове призначення - на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту - з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року -3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року -2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року -1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,00 % річних.

Згідно розрахунку, станом на 09 травня 2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором 1 становить - 312 976 грн. 52 коп., який складається з: залишок простроченого кредиту 206 567 грн. 95 коп., залишок прострочених вiдсоткiв 3 грн. 97 коп., залишок прострочених комiсiй 106404 грн. 60 коп.

Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідачем належним чином не виконувалися умови кредитного договору, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювалося погашення заборгованості.

У зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №8441 від 20 серпня 2021 року, яка утворилася станом на 09 травня 2024 року, у розмірі 312 976 грн. 52 коп., яка складається з: залишок простроченого кредиту - 206 567 грн. 95 коп., залишок прострочених вiдсоткiв - 3 грн. 97 коп., залишок прострочених комiсiй - 106404 грн. 60 коп., та судовий збір у розмірі 3028 грн.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що відповідно п.1.2 Щомісячна комісія з обслуговування кредитної заборгованості: з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року - 3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року - 2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року - 1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року -0,925% від суми кредиту.

Так, другим розділом договору встановлені супровідні послуги, що придбаваються у зв`язку із договором: послуги розрахунково-касового обслуговування, в тому числі що надаються під час погашення заборгованості за договором; послуги страхування, що надаються клієнту на підставі окремого договору.

Згідно паспорту споживчого кредиту послуги третіх осіб не надаються (окрім страхування за окремим договором).

У зв`язку із тим, що послуги зі страхування сплачувались за окремим договором, підстави вважати, що щомісячна комісія з обслуговування кредитної заборгованості стягувалась на послуги зі страхування відсутні. Так єдина супутня послуга, яку міг надавати банк - послуги з розрахунково-касового обслуговування Клієнта.

В даному випадку позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту та за які позивачем встановлена одноразова комісія за видачу кредиту.

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, то вони є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Тобто, послуги зі страхування відплачувались згідно окремого договору, який не оспорюється, а послуги з розрахунково-касового обслуговування стягувались згідно Тарифів. Вимоги первісного позивача, щодо стягнення з ОСОБА_1 комісії в розмірі 106404 грн. 60 коп. є безпідставними, у зв`язку із нікчемністю пункту 1.2. Договору в частині щомісячних комісій за обслуговування кредитної заборгованості.

У зв`язку з чим просив суд застосувати наслідки недійсності правочину до п. 1.2 кредитного договору № 8441 в частині щомісячних комісій за обслуговування кредитної заборгованості з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року - 3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року - 2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року - 1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року -0,925% від суми кредиту; зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 з урахуванням нікчемності п.1.2. кредитного договору № 8441 в частині щомісячних комісій за обслуговування кредитної заборгованості з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року -3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року - 2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року - 1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року -0,925% від суми кредиту; у разі наявності переплати з боку ОСОБА_1 за кредитним договором № 8441 стягнути з АТ «Банк Кредит Дніпро» переплачену різницю.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 8441 від 20 серпня 2021 року, станом на 09 травня 2024 року, у сумі 206 571 грн. 92 коп., з яких: залишок простроченого кредиту - 206 567 грн. 95 коп.; залишок прострочених вiдсоткiв - 3 грн. 97 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» судовий збір у розмірі 2478 грн. 86 коп. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.2 кредитного договору №8441 від 20 серпня 2021 року в частині щомісячних комісій за обслуговування кредитної заборгованості: з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року - 3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року -2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року - 1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року -0,925% від суми кредиту.

Зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором з урахуванням нікчемності п.1.2. Кредитного договору № 8441 від 20 серпня 2021 року в частині щомісячних комісій за обслуговування кредитної заборгованості: з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року -3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року -2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року - 1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року -0,925% від суми кредиту. Стягнуто АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1452 грн. 48 коп.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник АТ «Банк Кредит Дніпро» - Перепелиця Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги того, що перед видачею кредиту банк повідомив ОСОБА_1 всю необхідну інформацію щодо сукупної вартості витрат за споживчим кредитом, а тому числі позичальник був ознайомлений із реальною річною відсотковою ставкою на рівні 52,90%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладання договору складала 470772,54 грн.

Вказує, що на момент укладення спірного договору чинним законодавством України передбачено право кредитодавця у договорі споживчого кредиту встановлювати оплату за обслуговування кредиту у вигляді комісії, а Постанова НБУ№ 49 передбачає лише надання розпису складових вартості кредиту за таблитизованою формою без деталізованого опису складу/переліку послуг за комісію по обслуговуванню заборгованості.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, які є йому незрозумілими, та у подальшому виконував його, банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу.

Підстав для визнання умов кредитного договору в частині оплати за обслуговування кредиту у вигляді комісії недійсними/нікчемним не існує. В кредитному договорі відсутні приховування і суттєві обтяження чи обмеження для споживача або положення, що вводять в оману споживача, що давало б підстави для визнання його несправедливим. Всі негативні для споживача-позичальника наслідки, передбачені умовами договору, є адекватними і відповідними змісту договору кредиту.

Стверджує, що в даному випадку саме поведінка позичальника є недобросовісною, оскільки позичальник з моменту укладення договору до моменту звернення в суд вважав, що умови договору справедливим та розумними для нього, здійснював погашення кредиту. Водночас, звернувшись до суду, кардинально змінив свою позицію.

У суду першої інстанції були відсутні законні підстави для визнання положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки комісія встановлювалася не за безоплатні послуги, а за послуги розрахунково-касового обслуговування, які не належать до безоплатних, можливість їх встановлювати в кредитному договорі передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Політика ціноутворення Банку базується на тому, що Банк не надає безоплатних кредитів (безпроцентних та без комісій). Банк формує методику ціноутворення за кредитними операціями на використанні інформації про подібні операції на банківському ринку в тому числі на визначенні комісій, які будуть оптимальними для Банку та прийнятними для Клієнтів.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Зважаючи на викладене, вимога банку про стягнення комісії підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції безпідставно задовольнив зустрічні позовні вимоги, оскільки такі вимоги не можуть бути задоволені одночасно з вирішенням основного позову, оскільки суд при визначенні остаточної суми заборгованості врахував позицію сторони відповідача щодо необгрунтованості стягнення комісійної винагороди в сумі 106404 грн. 60 коп., що свідчить про відсутність предмету спору по зустрічному позову, та як наслідок провадження за зустрічним позовом підлягає закриттю.

У зв`язку з чим просив суд рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 комісії у розмірі 106404 грн. 60 коп. та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог; скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідач, скориставшись своїм правом, подав через свого представника ОСОБА_3 відзив, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та невмотивованою. Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Вказує, викладені в апеляційній скарзі факти були оцінені судом першої інстанції, та у рішенні суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, надав оцінку аргументам сторін.

Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, в якій суд дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У цій справі банк де факто не надав ОСОБА_1 жодних послуг, які обумовлювали стягнення з зустрічного позивача комісії за весь строк користування.

Згідно паспорту споживчого кредиту, умовами Договору кредиту № 8441, не передбачені супутні послуги, за які стягувалась комісія.

Відповідно п.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно Закону України «Про споживче кредитування», п.1.2 Договору в частині щомісячних комісій за обслуговування кредитної заборгованості недійсний в силу ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Апелянт у своїй скарзі також намагається обґрунтувати правомірність стягнення комісій за обслуговування кредиту, посилаючись на внутрішні організаційні процеси банку, зокрема обробку кредитної заявки, аналіз ризиків, підтримку операційної діяльності, функціонування програмного забезпечення, утримання персоналу та інші дії, які нібито становлять комплексну послугу для позичальника.

Разом з тим зазначені доводи є юридично не релевантними для предмета спору та не можуть свідчити про надання будь-яких додаткових послуг відповідачу. Описані процеси стосуються виключно його внутрішньої господарської діяльності та реалізації власної операційної моделі. Усі подібні дії банк зобов`язаний здійснювати у межах звичайного супроводу кредитного договору, і вони вже враховані у процентній ставці.

Позичальник не замовляв окремих послуг з аналізу, обробки чи супроводу кредиту, а тому не може бути зобов`язаний оплачувати такі роботи у вигляді щомісячних комісій.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що комісії за супровід, обслуговування чи адміністрування кредиту не є додатковими послугами, а стосуються виконання самого кредитного зобов`язання, а тому не підлягають стягненню.

Наявність у банку програмного забезпечення, контакт-центру, операційних працівників, систем безпеки чи інших ресурсів не є доказом фактичного надання позичальнику будь-якої окремої платної послуги. Це елементи звичайної діяльності фінансової установи, які не створюють для клієнта жодних додаткових зобов`язань.

Посилання позивача на статтю 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» також є безпідставним, оскільки встановлення банком винагороди можливе лише в межах закону.

Закон «Про споживче кредитування» прямо забороняє стягнення плати за дії, пов`язані з виконанням кредитного договору, якщо вони не є окремими додатковими послугами, наданими на вибір споживача. Комісія за обслуговування кредиту не є такою послугою, а тому її стягнення суперечить закону та усталеній судовій практиці.

Отже, посилання банку на «ресурсозатратність» процесів, «складність обслуговування» та інші внутрішні аспекти його роботи не доводять правомірності спірних комісій та не створюють правових підстав для їх стягнення. Вимоги у цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з чим просив рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник АТ «Банк Кредит Дніпро» в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Банк Кредит Дніпро», дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

У справі встановлено, 20 серпня 2021 року позичальником ОСОБА_1 була підписана з банком заява-згода №407391 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро».

20 серпня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8441, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за цим договором в повному обсязі.

Банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 215084,22. Кінцева дата погашення кредиту: 20 серпня 2026 року. Валюта кредиту: UAH. Строк користування кредитом, міс.: 60. Цільове призначення - на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року -3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року - 2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року - 1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,00 % річних.

Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено процентну ставку, яка є фіксованою та нараховується у наступному розмірі, на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних.

Також пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 20 серпня 2021 року по 19 грудня 2022 року -3% від суми кредиту, з 20 грудня 2022 року по 19 березня 2024 року -2,5% від суми кредиту, з 20 березня 2024 року по 19 червня 2025 року -1,5% від суми кредиту, з 20 червня 2025 року по 20 серпня 2026 року -0,925% від суми кредиту.

Згідно розділу 4 Графіку платежів з графи 8 вбачається, що щомісячний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає ) 0,00 грн. і її загальний розмір (за весь період користування кредитом) 0,00 грн.

Однак до платежів за додаткові та супутні послуги віднесено платежі за обслуговування кредитної заборгованості за період з 20 серпня 2021 року по 20 серпня 2026 року в сумі 255681,45 грн. (графа7) (а.с.41).

Так, другим розділом договору встановлені супровідні послуги, що придбаваються у зв`язку із договором: послуги розрахунково-касового обслуговування, в тому числі що надаються під час погашення заборгованості за договором; послуги страхування, що надаються клієнту на підставі окремого договору.

Згідно паспорту споживчого кредиту послуги третіх осіб не надаються (окрім страхування за окремим договором).

У разі не повернення суми кредиту в терміни, встановлені Договором (в дати, передбачені графіком платежів, в кінцеву дату повернення кредиту, або іншу дату, визначену банком у письмовій вимозі у випадку порушення клієнтом умов договору). Клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно з ч.2 ст.625 ЦК України) в розмірі 56,0% річних від простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості. Умови, визначені у цьому пункті, є істотними умовами договору.

Отже, банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідачем належним чином не виконувалися умови кредитного договору, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювалося погашення заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 09 травня 2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором 1 становить 312 976 грн. 52 коп., який складається з: залишок простроченого кредиту: 206 567 грн. 95 коп., залишок прострочених вiдсоткiв: 3 грн. 97 коп., залишок прострочених комiсiй: 106404 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Банк «Кредит Дніпро» вказує на те, що відсутні законні підстави для визнання положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки комісія встановлювалася не за безоплатні послуги, а за послуги розрахунково-касового обслуговування, які не належать до безоплатних, можливість їх встановлювати в кредитному договорі передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що послуги зі страхування сплачувались за окремим договором, тому підстави вважати, що щомісячна комісія з обслуговування кредитної заборгованості стягувалась на послуги зі страхування відсутні.

Єдина супутня послуга, яку міг надавати банк - послуга з розрахунково-касового обслуговування клієнта.

Згідно графіку погашення станом на 17 березня 2025 року з 20.8.2021 по 20 грудня 2022 року банк нараховує 1419,37 грн., як погашення суми кредиту. За той же період щомісячна комісія за обслуговування становить 6452,53 грн.

Відповідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб;

Згідно діючих Тарифів банку вбачається, операції по обслуговуванню рахунка, або операції в національній валюті не містять комісій, що розраховуються з розміру суми кредиту. Всі комісії або операційні разовий платіж для виконання операції, або відсоткові відсоток від суми операції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту та за які позивачем встановлена одноразова комісія за видачу кредиту.

Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, тому вони є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Згідно паспорту споживчого кредиту, умовами Договору кредиту №8441, не передбачені супутні послуги, за які стягувалась комісія.

Суд першої інстанції, встановивши, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тому оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.

Враховуючи, що послуги зі страхування відплачувались згідно окремого договору, який не оспорюється, а послуги з розрахунково-касового обслуговування стягувались згідно Тарифів, тому вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 комісії в розмірі 106404 грн. 60 коп. є безпідставними, у зв`язку із нікчемністю пункту 1.2. Договору в частині щомісячних комісій за обслуговування кредитної заборгованості.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 комісії у розмірі 106404 грн. 60 коп. та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог банку в частині наявності підстав для стягнення комісії не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суперечать сталій судовій практиці та не тягнуть його скасування.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність задоволення зустрічного позову суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції.

Твердження в апеляційній скарзі про відсутність предмету спору по зустрічному позову, та як наслідок наявність підстав для закриття провадження за зустрічним позовом є необґрунтованими, оскільки суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, між сторонами не залишилося неврегульованих питань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - Перепелиці Юлії Вікторівни - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 14.01.2026

Головуючий суддя О.В. Агєєв