Справа № 142/565/25
Провадження № 22-ц/801/164/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 рокуСправа № 142/565/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 142/565/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь" до Піщанської селищної ради Вінницької області про визначення додаткового строку для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь" - адвоката Каленяка Едуарда Анатолійовича на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Нестерук В. В., -

встановив:

В серпні 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь" до Піщанської селищної ради Вінницької області про визначення додаткового строку для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, в якій представник позивача просить суд визначити Товариству з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь" , додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 14.05.2020 року, терміном у два місяці, який починається з дня набранням рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_1 (надалі-Померла), свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 14.05.2020 року Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі, Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Після смерті померлого відкрилась спадщина на майно: земельну ділянку площею 2,2648 га., на території Чорноминської сільської ради, Тульчинського (колишнього Піщанського району, :01:002:0232. Вінницької області), кадастровий номер Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , померла в с. Гонорівка, Тульчинського району. 09.07.2019 року Померла видано на ТОВ "Зернятко-Південь" код 38096752 (надалі Позивач) заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0232 Позивачу. 22.05.2020 року Позивач звернулася до Піщанської нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право на спадщину, але постановою від 08.05.2025 року Позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку звернення з заявою про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 строк шість місяців на прийняття спадщини закінчувався 12.05.2020 року. Разом з тим, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Позивач звернувся 22.05.2020 року. Зазначена земельна ділянка до 11.07.2019 року перебувала в оренді Позивача, 11.07.2019 року договір оренди було розірвано, а право оренди припинено, що підтверджується витягом з ДРРП №173877963. 11.07.2019 року між Померлою та Позивачем укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) строк дії до 11.07.2068 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , померла, однак, Позивача про її смерть ніхто не повідомив, дізнавшись про смерть ОСОБА_1 , Позивач як спадкоємець за заповітом 14.05.2020 року отримав свідоцтво про смерть після чого звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. З 2019 року і по даний час Позивач відкрито користується вказаною земельною ділянкою використовуючи її за своїм цільовим призначенням, жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою будь-якими особами Позивачу не створювалося, Позивач використовував земельну ділянку для власних потреб, сплачував податки за користування нею, та був упевнений, що за наявності поданої заяви до нотаріуса та як наслідок відкритої спадкової справи за свідоцтвом про спадщину він зможе звернутися в будь-який час та отримати його. Разом з тим, звернувшись до нотаріуса Позивач отримав 08.05.2025 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Крім того, обмежена робота, операторів поштового зв`язку, пасажирського перевезення, у зв`язку з критичною ситуацією розповсюдження гострої респіраторної хвороби СОVID-19. Повага до особистого розпорядження спадкодавця щодо спадкового майна, висловленого у заповіті, є ключовим принципом спадкового права України. Заповіт дає можливість спадкодавцю самостійно визначити, кому і в якому порядку перейде його майно після смерті. Позивач допустив незначний пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини, який сплив 12.05.2020 року. Тобто загальний строк пропуску складає лише 10 календарних днів, а тому враховуючи вищевикладені підстави його пропуску поважними, просить суд визначити позивачу додатковий строк для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_1 .

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь" - адвокат Каленяк Едуард Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, не надав належну оцінку поданим доказам, та не врахував останню волю спадкодавця, як прояв свободи заповіту, з урахуванням поважних об`єктивних причин незначного пропуску передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив..

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

12 січня 2026 року від представника відповідача Піщанської селищної ради Вінницької області, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі N 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гонорівка Тульчинського району Вінницької області померла ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 14 травня 2020 року Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (а.с.13)

Також судом першої інстанції встановлено, що 09 липня 2019 року ОСОБА_1 складено заповіт, яким вона належну їй земельну ділянку площею 2,2648 га, місце розташування якої Вінницька обл. Піщанський р-н, Чорноминська сільська рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:002:0232, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла товариству з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь". (а.с. 10)

З копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексні номера 173877963 та 173879388 від 15.07.2019 року слідує, що, 11 липня 2019 року було розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2,2648 га, кадастровий номер :01:002:0232, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва між ОСОБА_1 та ТОВ "Зернятко-Південь" та зареєстровано інше речове право, а саме право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (амфітевзис) на підставі укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Зернятко-Південь" договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір амфітевзису) номер 591 від 11 липня 2019 року на строк до 11.07.2068 року. (а.с. 7,8)

З копії постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 травня 2025 року слідує, що товариству з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь" відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, яка залишилась після померлої ОСОБА_1 у зв`язку із пропущенням строку на подання заяви про прийняття спадщини. (а.с. 12)

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини 2 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, (ч.1 ст. 1223 ЦК України)

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За приписами ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відтак, з огляду на вказані приписи закону, враховуючи, що позивач є юридичною особою, єдиним способом прийняття спадщини для нього є виключно звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Закон не визначає чіткого переліку поважних причин пропущення строку. Питання є оціночним. Критерії оцінки поважності сформовані в сталій судовій практиці.

Зокрема, правові висновки щодо застосування норм прав у спадкових правовідносинах були викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. Так, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1)тривалу хворобу спадкоємців; 2)велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3)складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4)перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, тощо.

26 червня 2024 року Велика Палата Верховного Суду ухвала постанову у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)) зробила, висновок, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (пункти 57 цієї постанови).

Також у цій постанові наголошено, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (пункт 58). Однак, за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (пункти 54, 55 постанови).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, представник позивача вказує що, позивач не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у встановлений законом строк, так як про смерть заповідача ОСОБА_1 позивача ніхто не повідомив, при цьому позивач відкрито користується вказаною земельною ділянкою використовуючи її за її цільовим призначенням, жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою будь-якими особами позивачу не створювалося, позивач використовував земельну ділянку для власних потреб, сплачував податки за користування нею, при цьому позивач допустив незначний пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини, а також на запровадження карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби і пов`язані із цим обмеження.

Тобто поважними причинами не звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений строк позивач вказує необізнаність про смерть заповідача та карантинні обмеження.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 17 жовтня 2018 у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, а також у постановах ВС від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18 та інших.

Якщо строк для прийняття спадщини пропущений через те, що спадкоємиць не знав про спадкову масу і це єдина підстава пропуску строку, оскільки інших перешкод встановлено не було, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК взагалі не застосовуються у цьому випадку. Постанова ВСУ від 26.09.2012 у справі № 6-85цс12. Постанова ВП ВС від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

Необізнаність позивача про смерть батька, проживання в іноземній державі протягом тривалого часу не є поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону. Постанова КЦС ВС від 20.09.2023 у справі № 638/16540/20.

Неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Постанова КЦС ВС від 16.08.2023 у справі № 758/13293/18.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Постанова КЦС ВС від 16.08.2023 у справі № 758/13293/18.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчасне звернення до нотаріуса, про існування яких позивачем не зазначено, та доказів на їх підтвердження не надано.

З досліджених судом копій матеріалів спадкової справи № 51/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 слідує, що дана спадкова справа була заведена нотаріусом саме за письмовою заявою поданою особисто виконавчим директором ТОВ "Зернятко-Південь" Бойко Оксаною Іванівною 22 травня 2020 року. (а.с. 56-82)

Відтак, доводи представника позивача про те, що у зв`язку із необхідністю дотримання карантинних обмежень було створено непереборні перешкоди подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини є безпідставними.

Також, посилання представника позивача, що позивач відкрито користується земельною ділянкою належною ОСОБА_1 , сплачує податки за користування нею, фактично вступив у користування спадщиною і управління нею, не мають правового значення для вирішення цього спору.

А тому, вирішуючи у цій справі спір про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач за відсутності будь-яких поважних причин не вчинив дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а причини на які посилається позивач, не були об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача, які перешкоджали позивачу подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що вказує про відсутність підстав для надання позивачу ТОВ "Зернятко-Південь" додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованих висновків суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернятко-Південь" - адвоката Каленяка Едуарда Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

І.М. Стадник