ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 641/6391/25

провадження № 22-ц/818/1503/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року, постановлене під головуванням судді Онупко М.Ю.,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 838915988 від 23.06.2021 року в розмірі 18 236 грн., а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилається на те, що 23.06.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 838915988, у формі електронного документу, з використанням електронного підпису, що на думку позивача, свідчить про підтвердження належними та допустимими доказами факту укладання між сторонами спірного правочину, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір не був би укладеним. Відповідачем було надано згоду при ознайомленні з усіма істотними умовами оферти, шляхом направлення повідомлення Товариства, яке підписано шляхом введення одноразового ідентифікатору MNV8D74А, направленого відповідачу 23.06.2021 о 20:31:40 на номер мобільного телефону, вказаного ним в Заявці на отримання грошових коштів НОМЕР_1 та який введено відповідачем у відповідне полі в інформаційно-телекомуніційній системі Товариства 23.06.2021 о 20:32:47. А тому, що твердження суду про відсутність підпису у кредитному договорі, є помилковими, оскільки позивачем надано суду документи, які свідчать про укладення сторонами електронного договору 23.06.2021 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на суму 10 000 грн, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що, на думку позивача, свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору на таким умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю відповідає вимогам пункту 4.2. Кредитного договору щодо порядку його підписання та не суперечить вимогам ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію»

Крім того, вважає, що позивачем доведено факт відступлення грошової вимоги. Як зазначає позивач, 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118/-01, надана суду копія договору містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору. Відповідно до п.8.6. Додатки та додаткові угоди до даного Договору, набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. У подальшому Первинний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» уклали ряд додаткових угоди, якими вносилися зміни до Договору факторингу №28/1118/-01, зокрема:

№ 19 від 28.11.2018, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року;

№ 26 від 31.12.2020, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року;

№ 27 від 31.12.2021 , згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року;

№ 31 від 31.12.2022, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року;

№ 32 від 31.12.2023, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року.

А тому, як стверджує позивач, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а з 28.11.2018 по 31.12.2024.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції, стосовно того, що на момент укладення договору факторингу, відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного Кредитного договору №838915988 від 23.06.2021, який, на думку суду, на момент укладення договору, не існував. Як зазначає позивач, предметом договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги (п.1.2). В пункті 1.3. Договору передбачено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 2.1. Розділу 2 Договору факторингу №28/1118/-01 передбачено, що згідно умов Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги, згідно п.4.1. договору факторингу №28/1118/-01, переходить від Клієнта до Фактора, в день підписання сторонами Реєстру права вимог і згідно п.5.3.3. Фактор має право розпоряджатись Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі, відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

28.09.2021, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №153 до Договору факторингу №19, згідно якого строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року, інші умови договору залишилися без змін; 31.12.2020 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 26, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року; 31.12.2021 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 27, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року; 31.12.2022 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 31, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року; 31.12.2023 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 32, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року. ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 18 236, 00 грн. Наданий Витяг з реєстру прав вимог, містить підписи сторін, які підтверджують перехід права вимоги від Клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора ТОВ «Таліон плюс». Таким чином, як стверджує позивач, відповідно до положень вказаного Договору, передача права вимоги здійснюється не за самим Договором факторингу, а в момент підписання Сторонами відповідного реєстру прав вимог, тобто, договором факторингу №28/1118/-01 встановлено, що предметом відступлення, є право вимоги до ОСОБА_1 . Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним відповідачем, підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» 28.09.2021, тобто, у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28.11.2018, що не суперечить закону. Також додатково для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження Первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон плюс», за відступлення права вимоги, долучено акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги (Додаток 14). Як зазначає позивач, згідно з умовами договору факторингу, клієнт зобов`язується передати Фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги, що означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу, а тому, реєстр прав вимоги, до якого включений кредитний договір №838915988 від 23.06.2021, укладений 28.09.2021, тобто, через три місяці після укладення кредитного договору і містить вичерпну індивідуалізацію щодо предмета договору та ціни, а тому, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже стало існувало.

Крім цього, вважає, що перехід права вимоги за вказаним кредитним договором, відповідно до договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023, також доведено, оскільки надана копія договору містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору, строк дії договору закінчується 31.12.2024 року, але в будь-якому разі, до моменту належного та повного виконання сторонами, взятих на себе зобов`язань за цим Договором, що визначено у п.8.2 договору. Предметом цього договору факторингу, є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, право вимоги від Клієнта до Фактора, переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, а отже, як стверджує позивач, 30.10.2023 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023, від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18 236 грн., копії цього договору факторингу містять підпис сторін і підтверджують факт укладення договору між цими сторонами. Додатково на підтвердження цього факту, долучено до позову Платіжну інструкцію у додатку 17.

Також, як зазначає позивач, підтверджено перехід прав вимоги за кредитним договором, відповідно до договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025, який укладено між ТОВ «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС», відповідно до умов якого, Скаржнику відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Строк цього договору починає перебіг у момент, визначений у п.9.2. цього Договору та закінчується 31 грудня 2026 року, але в будь-якому разі, до моменту належного та повного виконання сторонами, взятих на себе зобов`язань за цим Договором. Предметом цього Договору, є передача грошових коштів в розпорядження Клієнта від Фактора, за плату, внаслідок чого, Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою, настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких, належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані, зазначені в Реєстрі боржників. Витяг долучено до позову. Як вказує позивач, відповідно до п.1.2., перехід від Клієнта до фактору прав вимоги заборгованості до боржників, відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників, згідно з додатком №2, після чого, Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги, на підтвердження чого, разом з позовною заявою, долучено Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025. Згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «Онлайн фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 18 236 грн., на підтвердження чого, додатково долучено платіжну інструкцію (додаток21).

А тому, апелянт вважає, що скаржник довів перехід права вимоги за договорами факторингу, у зв`язку з чим, вважає висновки суду першої інстанції такими, що суперечать фактичним обставинам справи та правовій природі договору факторингу, зокрема, тому, що укладені договори факторингу пов`язують перехід права вимоги саме із фактом підписання між сторонами Реєстру прав вимог або Акту прийому-передачі Реєстру Боржників.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не було в змозі передати іншій стороні, ще не існуюче зобов`язання за кредитним договором, а відповідно ТОВ «Таліон Плюс» не мало можливості прийняти право вимоги щодо договору, який не існував на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, оскільки кредитний договір між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , укладений 23.06.2021 року, тобто, майже через три роки після укладення 28.11.2018 року договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 838915988, як і не надав доказів підписання відповідачем електронним підписом/електронним ідентифікатором кредитного договору № 838915988 від 23.06.2021 року.

Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.06.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 838915988, відповідно до умов якого, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало відповідачу кредит в розмірі 10 000 грн., зі сплатою 251,85% річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним (дисконтна процента ставка) або 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків на день від суми кредиту за час користування ним (базова процентна ставка).

Відповідно до пункту 1.1 договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 10 000 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

Відповідно до п.п.4.1. п.4 кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору, є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua.

Згідно з п.п.4.2 кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису позичальника, буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, згідно Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно п.п.4.11. кредитного договору, Позичальник підтверджує, що отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах; інформація надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту продукту «комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі Правила), відповідно до п.8.3 Правил, є невід`ємною частиною Електронного договору.

Відповідно до пунктів 3.17, 3.18, 3.19 Правил та Паспорту споживчого кредиту, кожен з Клієнтів, ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти, надає згоду, шляхом направлення повідомлення Кредитодавцю, яке підписується відповідно до абз.2 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а сам шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови Електронного договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка може стати активною лише після введення Одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор генерується Кредитодавцем в Інформаційно-телекомунікаційній системі та надсилається Клієнту в СМС-повідомленні.

Після підпису Електронного повідомлення Клієнтом, зазначене повідомлення надходить в Інформаційно-телекомунікаційну систему Кредитодавця та свідчить/повідомляє Кредитодавця про те, що Клієнт надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Кредитодавця щодо укладення Електронного договору з Клієнтом. Після зазначених дій, Електронний договір між Кредитодавцем та Клієнтом вважається укладеним і Кредитодавець здійснює дії, передбачені умовами укладеного Електронного договору щодо надання Кредиту.

Вчинення Клієнтом вказаних вище дій по зміні даних в ІТС Кредитодавця та введення Одноразового ідентифікатора, є проставленням Електронного підпису щ одноразовим ідентифікатором в Електронному договорі його сторонами, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.3.20, за вибором Клієнта, Кредит може надаватися наступними шляхами:

- шляхом ініціювання Кредитодавцем безготівкового перерахування суми Кредиту на банківський рахунок Клієнта, за реквізитами Платіжної картки, вказаної Клієнтом у Заявці, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Електронного договору. За затримку перерахування коштів, що спричинена діями третіх осіб, Кредитодавець відповідальності не несе;

- шляхом ініціювання Кредитодавцем грошового переказу без відкриття рахунку, з наступною видачою Кредиту Клієнту готівкою через відділення банку або фінансової установи, з якими у Кредитодавця укладені відповідні договори;

- шляхом надання Кредитодавцем доручення оператору поштового зв`язку на переказ грошових коштів (поштовий переказ) Клієнту.

Відповідно до п. 3.20.1, Клієнт самостійно обирає відділення банку, фінансової установи чи відділення поштового зв`язку, в якому бажає отримати Кредит, з числа тих, що доступні для отримання грошового переказу чи поштового переказу. Клієнт може отримати Кредит протягом 10 (десяти) календарних днів від дати укладення Електронного договору. В такому разі обчислення строку надання Кредиту та нарахування процентів за користування, починається з дати отримання грошового переказу чи поштового переказу Клієнтом. Не отримання грошового переказу чи поштового переказу Клієнтом, протягом вказаного вище строку, є відмовою Клієнта від Електронного договору, що призводить до втрати Електронним договором чинності та скасовує обов`язок виконання Кредитодавцем зобов`язань за Електронним договором.

Згідно п.3.21, Сторони підтверджують, що Електронний договір та всі Додатки до нього мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто, вчинені в простій письмовій формі.

Частинами другою, четвертою, шостою статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію" та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних".

Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

Як вбачається з наданих позивачем доказів, перед укладенням Кредитного договору Відповідач, з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі інтернет: - перейшов на офіційний сайт Первісного кредитора - www.moneyveo.ua, - зареєструвався на даному сайті, створивши Особистий кабінет Позичальника, - за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит (далі - Заявка), в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (а.с.19).

Кредитний договір №838915988 від 23.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»» та ОСОБА_1 , було укладено у формі електронного документу, з використанням електронного підпису. Вказаний кредитний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, шляхом введення одноразового ідентифікатора MNV8D74А, направленого відповідачу 23.06.2021 о 20:31:40 на номер мобільного телефону, вказаного ним в Заявці на отримання грошових коштів « НОМЕР_1 », та який введено відповідачем у відповідному полі в інформаційно-телекомуніційній системі Товариства 23.06.2021 о 20:32:47, та натисненням іконки «відправити/підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, оскільки ця іконка могла стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Вказаний одноразовий ідентифікатор MNV8D74А було направлено відповідачу 23.006.2021 о 20:31:40 на номер мобільного телефону, який вказаний ним у Заявці на отримання грошових коштів «»

Заявка на отримання грошових коштів в кредит від 23.06.2021 містить інформацію про позичальника, зокрема, в ній зазначено: особисті дані позичальника, а саме: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий органом 6315,24.01.2018, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , номер телефону « НОМЕР_1 », номер особистого електронного платіжного засобу 4323-35ХХ-ХХХХ-6972.

У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не ОСОБА_1 , а іншою особою, а телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом, з одноразовим ідентифікатором договору, ОСОБА_1 не належить.

Враховуючи Порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», положення п. 4.2 Кредитного договору, цей договір було укладено на сайті позикодавця та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV8D74А 23.06.2021 року о 20:32:47 год. При цьому, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства та ідентифікації позичальника, такий договір не був би укладений.

Верховний суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 провадження № 61-9071св20 зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Також Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 провадження № 61-6066 св 23 погодився з тим, що без введення особою логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, як і незаконності заволодінням його персональними даними.

А тому, висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів підписання відповідачем електронним підписом/електронним ідентифікатором кредитного договору №838915988 від 23.06.2021, є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Крім цього, позивачем надані докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 10 000 грн. на підставі Кредитного договору №838915988 від 23.06.2021,

Як вбачається з наданої позивачем довідки, на виконання Кредитного договору №838915988 від 23.06.2021, укладеному між Позичальником/Отримувачем ОСОБА_1 та Кредитодавцем/ Платником ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» , Кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг Платника: АТ «СЕНСБАНК» було перераховано надавачу платіжних послуг Отримувача: АТ «АКЦЕНТ БАНК», з рахунку Платника: НОМЕР_4 на транзитний рахунок для перерахування коштів Отримувача: НОМЕР_5 , на платіжну карту Отримувача: № № НОМЕР_6 (термін дії 07.2027), кошти в розмірі 10 000 грн., із зазначенням ідентифікатора платіжної операції: № С55С80301С920132Е053АС112В0D76В1. Дата ініціювання платіжної інструкції 23.06.2021, 20:32:47, дата завершення платіжної операції (проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг) 23.06.2021, 20:32:57 (а.с.26).

Згідно з електронною платіжною інструкцією № 001а149d-13d1-401f-be5f-c48f70a5a736 від 23.06.2021, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на виконання п.1.1 Кредитного договору №838915988 від 23.06.2021 та відповідно до п.3.20 Правил надання кредиту, виконало свої зобов`язання та перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_6 , за посередництвом платіжної установи АТ «Альфа-Банк» 23.06.2021 року.(а.с.24)

Відповідний переказ було здійснено на рахунок, зазначений Боржником у Заявці на отримання грошових коштів в кредит від 23.06.2021.

Як зазначено АТ «Альфа-Банк», у відповідь на запит суду від 20.10.2025, картка №4323-3570-2607-6972 емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).(а.с.96) Також банком надано інформацію щодо руху коштів з 23.06.2021 по 28.08.2021, а саме платіжне доручення №31.128 від 23 червня 2021 року, згідно якого, на кредитний рахунок: НОМЕР_7 , 23 червня 2021 року було перераховано 10 000 грн. , та в якій зазначено в графі призначення платежу: отримання переказу коштів на картку АТ «Альфа-Банк», номер картки: № НОМЕР_8 (а.с.97).

Виходячи з вищенаведеного, договір був вчинений в електронній формі, яка, відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», прирівнюється до письмової форми та є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобов`язання з боку відповідача, є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.

Виходячи з вищевикладеного, позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 10 000 грн., проте, відповідач належним чином зобов`язання, щодо повернення основної суми боргу, за Договором позики та заборгованості за процентами не виконав, у зв`язку з чим, має заборгованість за договором позики. На підтвердження своїх вимог позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн.

Стосовно висновків суду першої інстанції щодо відсутності доказів переходу до ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №838915988 від 23.06.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами ч. 1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За приписами ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Формулювання цієї норми вказує на її диспозитивність, тобто, не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1).

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює його (п.2.2).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1).

Відповідно до пункту 1.3, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони).

28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року продовжено до 31 грудня 2020 року ( а.с. 33).

31.12.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року; 31.12.2021 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 27, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року; 31.12.2022 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 31, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року; 31.12.2023 року зазначені сторони уклали додаткову угоду № 32, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року.

ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 18 236, 00 грн.

28 вересня 2021 року на виконання п. 2.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали та підписали Реєстр прав вимоги № 153 ( а.с. 36-37).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 153 від 28.09.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, за формою Додатку №1, який підписаний директором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та директором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за порядковим номером 1040 перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за кредитним договором №838915988, на суму 18 236,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 8236,00 грн заборгованість за процентами.

Відповідно до положень п.4.1 вказаного Договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим Договором факторингу, а в момент підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, тобто, договором факторингу №28/1118/-01 встановлено, що предметом відступлення, є право вимоги до ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги до боржника в повному обсязі перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» 28 вересня 2021 року, тобто в день підписання Реєстру прав вимоги.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» право вимоги за договором кредиту №838915988 від 23.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , у межах строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», що виникла в майбутньому.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність переходу права вимоги від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс».

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до якого клієнт відступив право вимоги до боржника за кредитним договором №838915988 від 23.06.2021, фактору. Строк дії даного договору закінчується 31.12.2024 року, але в будь-якому разі, до моменту належного та повного виконання сторонами, взятих на себе зобов`язань за цим Договором, що визначено у п.8.2 договору.(а.с.39,40)

30 жовтня 2023 року на виконання умов договору факторингу, сторонами укладено та підписано Реєстр прав вимоги №1, відповідно до якого фактор прийняв право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №838915988 від 23.06.2021.(а.с.41-42)

08.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №838915988 від 23.06.2021. Строк цього договору починає перебіг у момент, визначений у п.9.2. цього Договору та закінчується 31 грудня 2026 року.(а.с.44-45)

На виконання умов договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 року, 08.07.2025 року сторонами укладено та підписано Реєстр прав вимоги, відповідно до якого позивач прийняв право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №838915988 від 23.06.2021 року.(а.с.46-47)

Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а саме п.5.3.3 передбачено право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Надані копії договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, №08/07/25-Е від 08 липня 2025 року та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором.

За таких обставин, висновок суду про недоведеність існування у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором, колегія суддів вважає помилковим, оскільки ТОВ «ФК «Ейс» у передбаченому законом порядку, відповідно до послідовно укладених договорів факторингу, на виконання яких підписувалися реєстри передачі прав вимог до боржників, набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором укладеним із первісним кредитором.

До матеріалів справи позивачем долучено виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за договором кредиту №838915988 від 23.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , за якою прострочена заборгованість за кредитом в сумі 10 000,00 грн, процентами в сумі 8236,00 грн.(а.с.54)

На підставі розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» ОСОБА_1 не виконано зобов`язання за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредиту №838915988 від 23.06.2021, заборгованість за кредитом складає 10 000,00 грн, процентами 8236,00 грн.

Доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» суми заборгованості 18 236, 00 грн, з яких: 10000,00 грн - тіло кредиту, 8236,00 грн - проценти за користування кредитом.

У зв`язку з вищезазначеним апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 18 236, 00 грн.

Що стосується вимог про стягнення професійної правничої допомоги, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Колегією суддів встановлено, що 09.07.2025 року між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір про надання юридичних послуг № 09/07/25-01. (а.с.55), а додатковою угодою №4 да даного договору, визначено зобов`язання Адвокатського бюро «Тараненко та партнери» щодо надання юридичної допомоги по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, щодо ОСОБА_1 за номером кредитного договору 838915988 від 23.06.2021, яке підписано керуючим бюро А Тараненко та О. Поляковим, з боку ФК «Ейс» (а.с.56)

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг до Договору №09/07/25-01 від 09.07.2025 року про надання юридичних послуг вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЙС» надано правничу допомогу з складання позовної заяви до ОСОБА_1 вартістю 5000 грн., вивчення матеріалів справи щодо стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 - 1000 грн, підготовка адвокатського запиту щодо отримання кредитних коштів ОСОБА_1 500 грн, підготовка клопотання про витребування інформації про зарахування коштів на рахунок позичальника ОСОБА_1 -500 грн., а всього на суму 7000 грн. (а.с.57).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Із змісту договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року вбачається, що за надання правової правничої допомоги клієнт виплачує винагороду, розмір гонорару та його сплата визначені у п.3 цього договору.

09.07.2025 року на підтвердження наданих за Договором послуг між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатом Тараненком А.І. був підписаний акт приймання-передачі наданих послуг №09/07/25-01 до договору №09/07/25-01 від 09.07.2025 про надання юридичних послуг, в якому зазначений перелік наданих правових та юридичних послуг, вартість яких складає 7000 грн.

17.07.2025 року на підтвердження наданих за Договором послуг між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатом Тараненком А.І. був підписаний акт приймання-передачі наданих послуг №№09/07/25-01 до договору №09/07/25-01 від 09.07.2025 про надання юридичних послуг, в якому зазначений перелік наданих правових та юридичних послуг, вартість яких складає 7000 грн.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» задоволено, витрати на правову допомогу, понесені позивачем у справі, у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, підлягають відшкодуванню.

Заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, що в повній мірі відповідає критерію розумності та виваженості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2422,40 грн. та апеляційної скарги у розмірі 3633,60, а всього 6056 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити.

Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 236 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять шість) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати в розмірі 6056 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова