РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/24159/25

Провадження № 22-ц/4815/317/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 ,

Служба у справах дітей виконавчого комітету

Рівненської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2025 року (постановлену у складі судді Ковальова І.М.) про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

07 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування заяви вказував, що мати малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав постійних конфліктів та тривалих непорозумінь, 30 серпня 2025 року залишила місце проживання та вибула у невідомому напрямку. Зі слів її батьків, вона ніби то виїхала за кордон.

Встановлення даного факту необхідно заявнику, зокрема для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, в тому числі, в подальшому для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки факт підтвердження того, що особа самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину підлягає встановленню виключно за рішенням суду, а отже має юридичне значення для заявника.

Просив суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 самостійно виховує та утримує малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

Роз`яснено заявнику його право на звернення до суду з позовною заявою у загальному порядку.

Повернуто ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений ним при подачі заяви судовий збір в розмірі 605,60 грн. згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки # 2.389953643.1 від 07.11.2025.

Ухвала мотивована тим, що при розгляді заяви вбачається спір про право.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує на відсутність спору з матір`ю щодо належного виконання нею батьківських обов`язків.

Зазначає, що ОСОБА_1 , як батько самостійно без участі матері виховує та утримує доньку, дбає про її духовний, психологічний, моральний та соціальний розвиток, забезпечує виховання доньки, самостійно її утримує та забезпечує. Для належного догляду за донькою ОСОБА_1 також найняв няню, що свідчить про його прагнення забезпечити дитині постійну увагу, турботу та належні умови розвитку. Крім того, батько супроводжує доньку до лікаря на профілактичні та планові огляди, приділяючи значну увагу її здоров`ю та благополуччю.

З підстав постійних конфліктів та тривалих непорозумінь, 30 серпня 2025 року ОСОБА_2 залишила місце проживання та вибула у невідомому напрямку. Зі слів її батьків, вона нібито виїхала за кордон.

З часу, коли ОСОБА_2 поїхала, вона жодного разу не поверталася до місця проживання та не цікавилася життям спільної дитини, не проявляла зацікавленості у стані здоров`я ОСОБА_5 , не надавала жодних коштів на утримання та не приймала участі у її вихованні.

Таким чином, заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину і можливістю у зв`язку з цим отримати право на відстрочку від мобілізації.

Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Рівненського міського суду Рівненської області для продовження розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує дитину, від якого залежить виникнення у нього в майбутньому права на звільнення від проходження військової служби.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки батька, матері і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав іншого з батьків обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу можливості користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини.

Проте, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята сттатті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких інший з батьків не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові Великої Палати у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23 від 11 вересня 2024 року, а також практиці розгляду Верховним Судом такої категорії справ, яка є усталеною та незмінною (див. постанову Верховного Суду від 20 січня 2026 року у справі № 705/7214/24 (провадження № 61-6387св25), ухвалу Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 473/4553/25 (провадження № 61-118ск26), постанову Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 442/5036/24 (провадження № 61-7255св25), постанову Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі № 128/3616/24 (провадження № 61-518св25), постанову Верховного Суду від 27 березня 2025 року у справі № 353/886/24 (провадження № 61-15497св24).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, судом першої інстанції, з урахуванням відповідних висновків Верховного Суду у цих правовідносинах, правомірно відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.