Справа № 645/1339/25
Провадження № 2-з/645/1/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Лисенко О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна, про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна, до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

03.03.2025 до Фрунзенського (нова назва Немишлянський) районного суду міста Харкова надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить суд:

1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між спричиненою майновою шкодою (фактичним розміром шкоди) внаслідок ДТП транспортному засобу «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_1 , у сумі 314 626,59 грн. та страховою виплатою у сумі 150 000,00 грн. у розмірі 164 626,59 грн. за розрахунком: 314 626,59 грн. 150 000,00 грн = 164 626,59 грн.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1646, 26 грн. за вимоги майнового характеру, 1211,20 грн., за вимоги немайнового характеру та інші витрати, пов`язані з судовим процесом в тому числі витрати на професійну правничу допомогу у орієнтовному розмірі 25 000, 00 грн.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 03.03.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О.

Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено проведення першого судового засідання.

15.04.2025 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Пономаренком Д.В. подано відзив на позовну заяву.

21.05.2025 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пономаренка Д.В. до суду надійшло клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

28.08.2025 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Пономаренком Д.В. подано до суду уточнене клопотання про призначення транспортно товарознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 28.08.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пономаренка Д.В., призначено у справі транспортно товарознавчу експертизу, у зв`язку з чим на підставі п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Постановою Харківського апеляційного суду від 30.10.2025 апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Агаєвої С.М. залишено без задоволення. Ухвалу Немишлянського районного суду міста Харкова від 28.08.2025 залишено без змін.

12.01.2026 представником позивача адвокатом Агаєвою С.М. подано заяву про забезпечення позову, у якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову по справі №645/1339/25 шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що предметом спору в даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_2 внаслідок ДТП, що відбулося 04.09.2024 о 16:10 у м. Харкові, по пр-ту Героїв Харкова, буд. 257, автомобілю «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Справа перебуває у провадженні суду з 03.03.2025, з метою уникнення затягувань судового розгляду та найскорішого вирішення спори, ОСОБА_1 намагався вжити заходів щодо мирного вирішення спору шляхом укладання мирової угоди з відповідачем ОСОБА_2 . Однак останній категорично відмовився від її укладання та добровільного відшкодування заданої ним шкоди, посилаючись на те, що в нього відсутнє майно, за рахунок якого можна здійснити таке відшкодування. Не дивлячись на постанову суду про визначення його винним у вчиненні ДТП, яка набрала чинності повністю не визнає свою провину та намагається затягувати розгляд справи шляхом призначення необґрунтованих експертиз, доцільність призначення якої навіть не зміг обґрунтовувати в суді при незгоді із сумою збитків, хоча у відзиві виявив незгоду саме з винуватістю своєю у вчиненні ДТП, про незгоду з сумою збитків не зазначено ані слова.

Разом з тим, позивачу відомо, що вказані доводи відповідача не відповідають дійсності, оскільки згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2025 ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На сьогоднішній день вбачається затягування розгляду справ з боку відповідача шляхом проведення зайвої оцінки розміру збитків, а тому з огляду на недобросовісну поведінку відповідача щодо відмови від добровільного та позасудового вирішення спору, введення в оману позивача, представник вважає, що наразі присутній ризик відчуження належного відповідачу майна іншій особі задля уникнення відшкодування спричиненої ним шкоди.

Представник вважає, що у разі невживання заходів щодо забезпечення позовних вимог шляхом заборони відчуження вищевказаного майна ОСОБА_2 існує потенційний ризик його відчуження, що призводить до ускладнення, затягування виконання рішення суду, або ж загалом неможливості отримання компенсації заподіяної шкоди позивачу.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову приходить до наступного.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Як встановлено судом, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Отже, позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру.

Суд відзначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2

Заявником додано до заяви про забезпечення позову копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №312 від 24.11.2025, сформованого за допомогою додатку «Реєстр нерухомості». З вказаного Витягу вбачається, що ОСОБА_2 , на підставі купівлі-продажу №2546 від 03.04.2008 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що у разі невживання заходів щодо забезпечення позовних вимог шляхом заборони відчуження вищевказаного майна ОСОБА_2 існує потенційний ризик його відчуження, що призводить до ускладнення, затягування виконання рішення суду, або ж загалом неможливості отримання компенсації заподіяної шкоди позивачу.

Однак заява про забезпечення позову не містить доказів на підтвердження вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

Як вбачається, доводи заявника ґрунтуються виключно на його сумнівах щодо можливої недобросовісної поведінки відповідача та не доведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду з боку відповідача у разі задоволення позовних вимог, відтак заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може будь-яким чином ускладнити чи унеможливити захист його прав чи законних інтересів.

Зазначені заявником обставини самі по собі та в сукупності жодним чином не обґрунтовують його припущення про наявність ризику вчинення дій відповідачами задля уникнення примусового стягнення заборгованості та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге- стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Звертаючись зі заявою про забезпечення позову, заявником не надано належних та допустимих доказів, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову, та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, не надано суду будь-яких доказів, якими б підтверджувалась реальна загроза неможливості виконання судового рішення в зв`язку з відсутністю у відповідача грошових коштів.

Отже, заявником не доведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову, про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України суд,

ухвалив

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна, про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна, до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 13.01.2026.

Суддя О.О. Лисенко