Провадження № 2/161/1537/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 648858248 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на умовах строковості, зворотності платності. Сума договору 15 000 грн, строк 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором, у нього утворилась заборгованість перед кредитором у сумі 58320,00 грн.

Позивач зазначає, що не підставі договорів факторингу, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 58320,00 грн.

У зв`язку з наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за Кредитним договором № 648858248 в розмірі 58320,00 грн, судовий збір 2422,4 грн, витрати на правничу допомогу 7000 грн.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, на позові наполягав. Не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідно ч. 8 ст.128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

13.08.2025 відповідач подав відзив, згідно з яким позовні вимоги визнав частково, зокрема у сумі тіла кредиту та відсотків у межах строку дії договору дисконтного періоду 90 днів. Вважає, що після сплину зазначеного періоду, сума відсотків має бути зменшеною до 3% річних.

Крім того вказує, що здійснив лише одну оплату відсотків 17.08.2021, у той день нараховувались відсотки, однак 16.08.2021 нарахування відсутні. Також у розрахунках пропущені дні нарахувань з 15.09.2021 по 17.09.2021, що на думку відповідача може свідчити про подвійне або некоректне нарахування відсотків.

Крім цього просить суд застосувати строки позовної давності, а також врахувати майнове становище та наявність ІІІ групи інвалідності.

У зв`язку з наведеним, просить відмовити в задоволенні позову та стягненняі витрат на правничу допомогу. У разі часткового задоволення вимог, просить зменшити розмір стягнення до суми тіла кредиту та здійснити реструктуризацію заборгованості.

Позивач скористався правом подачі відповіді на відзив, згідно з яким підтримав позовні вимоги підтримав.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 16.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 648858248 у формі електронного документа з використанням електронного підпису MNV8ХP29, про що зазначено у п.5 Договору «Реквізити сторін».

Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 15 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Кредит надано на 30 днів ( до 15.08.2021) зі сплатою відсотків: 1,7% в день, та зменшеної відсоткової ставки 0,51 % в день у дисконтний період (п. 1.9.1 Договору).

Факт укладення такого договору належним чином підтверджено підтверджується платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи та довідкою, поясненнями щодо перерахунку коштів Боржникові.

Факт отримання коштів та користування ними визнається відповідачем, що стверджується поданим відзивом.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Таким чином первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, додаткову угоду №19, № 26, №27, №31, №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №156 від 19.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 39690,00 грн.

23.02.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 23/0224-01, а в подальшому між вказаними сторонами було підписано Реєстр прав вимоги до даного договору у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 до Договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 58320,00 грн.

Також, 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якогоТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належнійому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі до відповідача на загальну суму 58320,00 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість перед первісним кредитором за період з 16.07.2021 19.10.2021 становить 39345,00 грн, з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 27 375,00 - заборгованість з відсотків за користування кредитом.

З розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за період з 19.10.2021 23.02.2024 становить 58 320,00 грн, з яких : 15 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 43 320,00 грн - заборгованість з відсотків за користування кредитом.

Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 58320,00 грн.

Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно повернення кредитну, вони врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Заявляючи позовні вимоги, ТОВ «ЕЙС» посилається на те, що між первісним кредитодавцем та ОСОБА_1 був укладений договір позики, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відповідно до яких було надало відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. ТОВ «ЕЙС» на підставі договору факторингу набуло право вимоги до відповідача.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договорів ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії № 648858248. Надані на підтвердження вказаних обставин докази відповідають вимогам щодо належності та допустимості, договір є дійсним.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Матеріали справи містять докази погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором перед позивачем, зокрема 17.08.2021 - було внесено 2685 грн на погашення заборгованості за відсотками. Позивачем надано розрахунок заборгованості первісним кредитором та факторами та на момент відступлення права вимоги до відповідача (з 19.10.2021) становить 58 320,00 грн, з яких : 15 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 43 320,00 грн - заборгованість з відсотків за користування кредитом.

Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.

Перевіривши правильність нарахування позивачем заборгованості відповідача за Договором кредитної лінії № 648858248, суд звертає увагу на наступне.

Сторонами була узгоджена така істотна умова договору, як процентна ставка за користування кредитними коштами, зокрема п.1.9.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору ( 30 днів) нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою 0,51 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним.

З урахуванням положень пп. 1.9.2 Договору, проценти за користування кредитом після закінчення строку його дії 15.08.2021 підлягають нарахуванню за ставкою 1,30 % на день, однак не більше ніж за 90 календарних днів (п. 12.1 Договору).

Таким чином після закінчення строку дії договору 15.08.2021, відсотки нараховуються 15 000 грн ? 1,30 % ? кількість днів, де перший день 16.08.2021, але не більше 90 днів.

Водночас суд враховую ту обставину, що відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №156 від 19.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 39690,00 грн.

Таким чином, оскільки договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача за кредитним договором, останній день нарахування відсотків за кредитом становить 18.10.2021 включно, нарахування процентів після 18.10.2021 є безпідставним.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц.

Водночас відповідно до розрахунків наданих позивачем відповідачу нарахована прострочена заборгованість по відсотках у розмірі 43 320,00 грн за період з 19.10.2021 по 23.02.2024, тобто всупереч зазначеним вище умовам укладеного Договору.

При цьому судом відхиляються зауваження представника позивача, які зазначені у відповіді на відзив стосовно того, що враховуючи порушення відповідачем норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання та умов договору, в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України).

Таким чином заборгованість за кредитом у період з 16.07.2021 по 15.08.2021 становить 15 000 грн за тілом кредиту, 2295 грн (15000*0,51%*30) за відсотками.

Відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (в редакції 31.05.2021) ці Правила є пропозицією кредитодавця укласти Електронний договір в розумінні ч.4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», розміщені на сайті кредитодавця та є доступними для ознайомлення в ІТС при подачі Заявки.

Відповідно до п.4.1 Правил визначає умови продовження дисконтного періоду (пролонгації), яка дає можливість клієнту продовжити строк надання кредиту шляхом оплати усіх нарахованих на день платежу процентів за користування кредитом у дисконтний період, а також під час Пільгового періоду.

Згідно з п. 2.1.26 Правил визначено, що пільговий період додаткові три календарні дні після спливу дисконтного періоду, протягом яких кредитодавець приймає виконання клієнтом грошових зобов`язань як належне виконання, у випадку надходження платежу у розмірі кредиту, суми нарахованих процентів, неустойки чи інших платежів, передбачених договором.

Оскільки відповідач погасив повністю заборгованість за відсотками 2685 грн 17.08.2021, тобто у пільговий період, а тому відсотки за користування кредитними коштами після строку дії договору, становлять 1,30% в день на строк не більше 90 днів, до моменту відступлення права вимоги, зокрема до 19.10.2021. Відповідно заборгованість за відсотками у період з 16.08.2021 по 18.10.2021 включно становить 12675,00 грн (15000*1,3%*65).

Отже, з відповідача необхідно стягнути в користь позивача заборгованість за договором в сумі 27285 грн (15000+2295 +12675 2685).

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Що стосується твердження відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, договір укладено 16.07.2021, позивач до суду із позовом звернувся 25.06.2025.

Разом з тим, суд звертає увагу, що постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (№ 211), запроваджено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова КМУ № 1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023).

Разом з тим, 30.03.2020 Верховною Радою України було прийнято ЗУ «Про внесенння змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якої Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України були доповнені п. 12. Зазначений ЗУ від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Окрім цього, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

Отже, оскільки з визначеної дати повернення кредиту 19.10.2021 та на момент подання позову до суду діяли карантинні заходи та правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив строк позовної давності, визначений ст. 258 ЦК України, та з огляду на вказане, звернувся до суду з дотриманням строку, визначеному законодавством, а тому суд оцінює критично указане твердження відповідача щодо пропуску цього строку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 46,78% (27285 /58320), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1133,20 грн судового збору (2422,40 х 46,78).

Що стосується заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Однак суд вважає ці витрати необґрунтовано завищеними, з таких міркувань.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Судом досліджено договір про надання правничої допомоги, а також детальний опис наданих адвокатом послуг.

Оцінюючи співмірність цих витрат суд зазначає, що в детальному описі наданих послуг не розкритий зміст такої послуги, як «вивчення матеріалів справи», оскільки з клопотанням до суду про ознайомлення з матеріалами справи адвокат не звертався. Які ще матеріали справи вивчав адвокат, якщо вони повністю складаються з підготовленого ним позову з додатками, у розрахунку не зазначено.

Крім того включення до розрахунку клопотання про витребування доказів, то суд зазначає, що вказане є частиною послуги зі складання позовної заяви.

Також суд враховує, що позивач є фінансовою установою, а примусове стягнення заборгованості, яка була ним викуплена за договором факторингу, є основною його господарською діяльністю.

Також суд вважає необґрунтовано завищеними витрати адвоката на складання позову, оскільки справа є типової та не вимагає значних зусиль для підготовки позовної заяви.

Крім цього суд зауважує, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що обґрунтованими та співмірними є судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у вигляді складання позовної заяви у розмірі 2000,00 грн., які і слід стягнути з відповідача на корись позивача.

Така сума відповідає принципам розумності та справедливості.

Щодо заяви відповідача про реструкторизацію виконання рішення, яку суд трактує як розстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Зі змісту відзиву вбачається, що підставою розстрочення виконання рішення є фінансове становище відповідача, наявність ІІІ групи інвалідності.

Вирішуючи вказане, суд враховує, що відповідач не намагається уникнути виконання рішення суду, має намір виконати його, відтак, суд вважає за можливе допустити розстрочку виконання рішення суду на п`ять місяців.

Керуючись ст.ст. 1,2,4,12,76,78,81,82,95,141,263-268,280-284,288,354,355 ЦПК України, ст.ст. 530, 610, 611, 1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 648858248 від 16.07.2021 у розмірі 27285,00 (двадцять сім тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень.

В задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 1133,20 грн (одна тисяча сто тридцять три гривні 20 коп.).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).

Розстрочити виконання рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 161/12384/25 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором в сумі 27 285,00 грн на п`ять місяців з дня ухвалення даного рішення, шляхом сплати щомісячного платежу рівними частинами (платежами), а саме:

- до 28 лютого 2026 року в розмірі 5457 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень;

- до 30 березня 2026 року в розмірі 5457 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень;

- до 30 квітня 2026 року в розмірі 5457 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень;

- до 30 травня 2026 року в розмірі 5457 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень;

- до 30 червня 2026 року в розмірі 5457 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови осуду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», адреса місцезнаходження: 02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005; ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 30.01.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Людмила ПРИСЯЖНЮК