Номер провадження 2/754/4953/26
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Коваленка І.І. розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 15619,71 грн,

Стислий виклад позицій сторін

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", звернувся до суду з позовом до Відповідачки, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в розмірі 15619,71 грн, яка складається з 8500,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 7119,71 грн відсотків.

Позовна заява ТОВ "Брайт Інвестмент" мотивована тим, що 26.01.2019 між Акціонерним товариством "ОТП Банк" (далі - АТ "ОТП Банк") та Відповідачкою укладено кредитний договір № .

Також Позивач просить покласти на Відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору в розмірі 2 422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалася.

КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалася. Ухвала про відкриття провадження надсилалась за адресою місця проживання Відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_1 ). Поштовий конверт повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстровано у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, є належним повідомленням (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Отже, Відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету... на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає... (частина перша статті 131 ЦПК України).

Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом (частина десята статті 130 ЦПК України).

Суд з метою належного інформування Відповідачки, яка не має електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, вжив додаткових заходів та застосував альтернативні способи комунікації. Зокрема, окрім офіційних судових повісток, інформацію про суд, що розглядає справу, склад сторін, предмет позову, а також місце, дату та час судового засідання було доведено до відома Відповідачки через Портал Дія.

Крім того, Суд надсилав відповідну інформацію на повідомленій у позовній заяві номер телефону Відповідачки, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512, стаття 514 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

24 березня 2023 року між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Брайт Інвестмент" було укладено договір факторингу №24/03/23, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №265, відповідно до якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту і стає новим кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованостей. Фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату відповідно до цього договору. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами.

Згідно з п. 6.2.3 договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей.

Відповідно до витягу №1 до договору факторингу №24/03/23 від 24 березня 2023 року ТОВ "Брайт Інвестмент" набуло право грошової вимоги до Відповідачка, ОСОБА_1 , за кредитним договором № від 26.01.2019 року у сумі 15619,71 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8500,00 грн; заборгованості за відсотками - 7119,71 грн

26.01.2019 Відповідачка, ОСОБА_1 , звернулася із заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" та просила надати кредитні кошти на умовах, визначених даною заявою-анкетою: 10249,00 грн (а.с. 7).

26.01.2019 АТ "ОТП БАНК" (Кредитодавець) та Відповідачка, ОСОБА_1 , уклали Кредитний договір № . Згідно з умовами цього договору, сторони домовилися про надання кредиту в розмірі 10249,00 грн (з яких 9899,00 грн на придбання товару, 350,00 грн за сплату додаткових послуг банку). Цим договором було передбачено сплату ануїтетних платежів (а.с.8).

До цього Договору сторони також підписали додаток № 1 (графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту), відповідно до якого кредит у розмірі 10 249 грн видано на строк 24 місяці (до 26.01.2021) з процентною ставкою протягом пільгового періоду 0,01 % та реальною річною процентною ставкою 30,12%. Щомісячний платіж становить 556,00 грн. Крім одноразової комісії при видачі кредиту (350 грн), з 15-го місяця користування (з 27.04.2020) встановлений обов`язок сплачувати також щомісячну комісія у розмірі 307,47 грн. Всього комісія становить 3424,70 грн (а.с. 9).

У розділі 2 Кредитного договору (ЗАЯВА-АНКЕТА ПРО НАДАННЯ БАНКІВСЬКИХ ПОСЛУГ АТ "ОТП БАНК" №_CARD ВІД 26/01/2019) сторони погодили умови надання відновлювальної кредитної лінії (відсоткова ставка: 5% (п`ять відсотків) на місяць, протягом пільгового періоду діє ставка 0,01% річних. У цьому розділі зафіксовано відкриття Відповідачці рахунку НОМЕР_1 (тип картки MasterCard Gold). Відповідачка підтвердила ознайомлення з правилами, тарифами та положеннями договорів, які розміщені на офіційному сайті банку. Інші умови кредитування визначені в Інформаційному листку.

Водночас Паспорт споживчого кредиту, правила та тарифи Банку, які визначають умови користування відновлювальною кредитною лінією до позову Позивач не надав.

У розписці (без визначеної дати та особи, яка видала) вказано про отримання картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 12.2021 (а.с 16).

Отже, кредитний договір № є змішаним, оскільки містить елементи різних договорів, зокрема, за ним було надано декілька різних послуг - споживче кредитування та видача і обслуговування картки.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 року в справі №161/16891/15 вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.).

Відповідно до розрахунку заборгованості, який надав Позивач (новий кредитор) за договором № _CARD від 26.01.2019 про видачу та обслуговування пластикових карт (особистих) станом на 24.03.2023 за період з 26.01.2019 (а.с. 19-33) Відповідачка використала коштів у сумі 13115,96 грн, їй було нараховано відсотків за прострочену заборгованість в сумі 14433,56 грн (період 19.04.2019-24. 14.03.2023), а також нарахована штраф в сумі 1050,00 грн. Відповідачка сплатила коштів 12979,81 грн, тому Позивач визначає, що сума боргу становить 15619,71 грн (13115,96 грн+14433,56 грн+1050,00 грн-12979,81 грн).

Також Позивач надав виписку з банківського рахунку приватного клієнта № _CARD за період з 26.01.2019 по 24.03.2023, в якому в розділі "внутрішньобанківські операції" зафіксовано, що протягом періоду, починаючи з 19.04.2019 по 14.03.2023 за рахунком проводилися операції: "Перенесення кредиту на прострочений, нарахування відсотків, комісій та штрафів. Після останнього поповнення 12.04.2021 (1 215 грн) активність за карткою припинилася. Протягом наступних двох років (до березня 2023 р.) на залишок боргу продовжували нараховуватися відсотки та комісії, що призвело до зростання суми.

Підсумковий баланс по внутрішніх операціях за весь період становить 136,71 грн (з урахуванням від`ємного значення в структурі виписки), що є підсумковим сальдо (різницею) між усіма нарахованими банком коштами та фактично сплаченими клієнтом сумами за період з 26.01.2019 по 24.03.2023, у тому числі з урахуванням останнього великого платежу ("Collection" 14.03.2023 у сумі 8500,00 грн) між усіма складовими заборгованості. Ця сума (136,71 грн) відповідає різниці між сумами коштів 13115,96 (використано кредитних коштів за кредитною лінією) -12979,81 (повернуто).

Отже, Позивач на підтвердження своїх вимог надав кредитний договір № від 26.01.2019. Згідно з умовами цього договору, сторони домовилися про надання кредиту в розмірі 10249,00 грн на покупку товару згідно з рахунком-фактури СФКІУ-000000673 від 26.01.2019 (телевізор на суму 10999,00 грн) з визначеним графіком платежів.

Водночас надані Позивачем виписка та розрахунок не підтверджують виконання саме того договору № від 26.01.2019, який є підставою позову. Позивач не надав первинного документа (платіжного доручення або меморіального ордера) про перерахування 9 899,00 грн на рахунок продавця телевізора, як це передбачено у кредитному договорі кредитний договір № від 26.01.2019.

Надана Позивачем виписка з банківського рахунку приватного клієнта № _CARD за період з 26.01.2019 по 24.03.2023, як і розрахунок, є відображенням руху коштів за користування кредитним лімітом по банківській картці (відновлювана кредитна лінія (кредитна картка MasterCard Gold). Кредит було активовано покупкою в магазині "Комфі Трейд" на суму 1 100,00 грн, що узгоджується з кредитним договором, в якому зафіксовано, що передоплата Позичальника становить 1100,00 грн (розмір власного платежу). Після першої покупки картка використовувались переважно для повсякденних потреб: продукти харчування, аптеки та побутові товари.

Таким чином, суд виходить з того, що предметом спору є стягнення заборгованості за користування кредитним лімітом на підставі Заяви-анкети №_CARD від 26.01.2019, що є невід`ємною частиною кредитного договору.

Суд, оцінивши надані Позивачем, докази виснував, що виписка з рахунку фіксує лише рух коштів за картковим рахунком для дрібних побутових витрат, що не охоплюються предметом кредитного договору № від 26.01.2019 (видача кредиту кредиту в розмірі 10249,00 грн на покупку товару). Графік платежів до вказаного кредитного договору (додаток 1) передбачав повне погашення кредиту до 26.01.2021. Останнє використання кредитної суми відбулось 22.04.2020. Строк дії картки сплив 12.2021. Водночас виписка показує, що після цієї дати Банк продовжував нараховувати відсотки ще до 24.03.2023. При цьому жодних документів, які б підтверджували продовження строку кредитування (збільшення строку дії картки) Позивач не надав.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 уже неодноразово вказувалося, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також врегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу... Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові.

Подібний правовий висновок було викладено також у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 757/2801/20-ц, від 18 грудня 2023 року у справі № 757/46879/20-ц, від 31 січня 2024 року у справі № 183/133/16.

Отже, Банк без урахування сталої правової позиції Верховного Суду та порушуючи вимоги статей 1048, 1050 ЦК України, безпідставно продовжував нарахування договірних відсотків до березня 2023 року, тобто після спливу строку кредитування та закінчення строку дії банківської картки.

Суд встановив, що відповідно до розрахунку заборгованості (а.с 19-33) загальна сума всіх нарахованих відсотків (як за користування лінією, так і за прострочення) станом на 31.12.2021 року становить 10025,33 грн.

У Договорі/Графіку не передбачено автоматичного нарахування фіксованого штрафу у розмірі 150 грн за кожне прострочення. У Виписці ж це відбувалося періодично, тому Позивач безпідставно включив до суми боргу також 1050,00 грн штрафу.

Отже, обґрунтована сума заборгованості становить 10161,48 грн, що розраховується як сума використаного кредиту - 13115,96 грн та відсотків, нарахованих виключно до закінчення строку дії картки - 10025,33 грн, за вирахуванням усіх фактично сплачених клієнтом коштів -12979,81 грн.

Відповідачка не реалізувала своє право на подання заперечень та доказів на їх підтвердження, не надав Суду жодних доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення існуючої заборгованості, а також доказів, які б спростовували або ставили під сумнів обґрунтованість поданого Позивачем розрахунку.

Керуючись принципом змагальності, Суд визнав, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у сумі 10161,48 грн є доведеними Позивачем та підлягають задоволенню. У решті вимог слід відмовити за недоведеністю.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, відшкодовуються за рахунок іншої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

Заявлена Позивачем ціна позову становила 15 619,71 грн. Суд визнав, що обґрунтованими є позовні вимоги на суму 10 161,48 грн, що становить 65,05% від ціни позову.

Тому з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 575,98 грн (2 422,40 грн х 65,05%).

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

У матеріалах справи містяться копії договору № 43115064 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ "Брайт Інвестмент" та Адвокатським бюро "Ольги Клещ", додаткових угод до нього, детальний опис робіт, акт № про підтвердження факту надання правової допомоги, платіжна інструкція, згідно з якими вартість витрат на професійну допомогу оцінена на суму 5000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с.47-56/.

Суд визнав, що обґрунтованими є позовні вимоги на суму 10 161,48 грн, що становить 65,05% від ціни позову. Тому з Відповідачки на користь Позивача підлягає стягненню адвокатські витрати у розмірі 3252,50 грн (5000,00 грн х 65,05%).

Керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" (місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032; ) 10161,48 грн заборгованості за тілом кредиту та процентами за кредитним договором № ; 1 575,98 грн судового збору, 3252,50 грн адвокатські витрати. Загальна сума стягнення становить: 14 989,96 грн.

У решті вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України), 03.02.2026.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО