Провадження № 22-ц/812/55/26 Суддя першої інстанції Шолох Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2026 року м. Миколаїв Справа № 484/6887/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Коломієць В.В., Серебрякової Т. В.,

при секретарі судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участі представника позивача Ремського Є.В.,

представника відповідачки Загороднього С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник - ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Шикері І.А. у приміщенні суду у місті Первомайську, повний текст якого складено 15 вересня 2025 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник - ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя, а саме 01 жовтня 2009 року отримала від нього в борг грошові кошти 66 150 грн з нарахуванням 12 % річних, про що надала власноручно підписану розписку.

На момент смерті ОСОБА_4 борг не повернула.

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 дізнався, що після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем майна померлої за законом є її донька ОСОБА_3 , яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

З цих підстав, позивач звернувся до Другої первомайської державної нотаріальної контори з претензією кредитора.

В обсяг спадкового майна, що належало ОСОБА_4 , входить земельна ділянка площею 3,4590 га, кадастровий номер :05:000:0174, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Позивач вказував, що ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 , тому, зобов`язана задовольнити його вимоги, шляхом одноразового платежу, а саме боргу, з урахуванням положень статті 625 ЦПК України в сумі 167 850.28 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 167 850.28 грн боргу.

06 лютого 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_5 , звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною.

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що згідно тексту розписки, ОСОБА_4 одночасно підтверджує отримання вищезазначеної суми за продані нею та перелічені в розписці належні їй земельні ділянки. Окрім цього, в розписці зазначено, що орендну плату згідно укладеного договору оренди землі на вказані земельні ділянки, ОСОБА_4 отримала повністю за весь період до 2057 року (включно) у ОСОБА_1 .

В той же час, за розпискою ОСОБА_4 зобов`язується оформити договори купівлі-продажу земельних ділянок нотаріально, згідно з чинним законодавством України, одразу після зняття мораторію купівлі-продажу земель сільськогосподарського призначення. Орендну плату, яка буде нараховуватись за оренду вказаних вище земельних ділянок кожного року, просить вважати сплатою відсотків за користування позикою. У разі відмови у нотаріальному оформленні договорів купівлі-продажу вищезазначених земельних ділянок згідно з чинним законодавством України одразу після зняття мораторію на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення зобов`язується повернути грошову позику в сумі 66 150 гривень з нарахуванням 12% річних за весь період користування позикою.

На думку ОСОБА_6 , розписка має абсолютно нікчемні умови правочину, що не відповідають один одному. В розписці зазначається, що ОСОБА_4 отримала грошові кошті за оренду земельних ділянок за весь період до 2057 року, в той же час на наступній сторінці розписки зазначається, що орендна плата за земельні ділянки вважається сплатою відсотків за користування позикою. Умови розписки є несумісними, та, безпосередньо, розписка від 01 жовтня 2009 року є фіктивним правочином, що підтверджується умовами, зазначеними в розписці. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. Спірна розписка від 01 жовтня 2009 року є такою, що не створює жодних правових наслідків.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати недійсною розписку від 01 жовтня 2009 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2025 року первісний та зустрічний позови об`єднані в одне провадження.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Судові витрати за первісним позовом покладено на ОСОБА_1 .

Судові витрати за зустрічним позовом компенсовано за рахунок держави.

Застосовані ухвалою судді від 03 грудня 2024 року заходи забезпечення позову, відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України, скасовані.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову мотивовано тим, що у борговій розписці повинна міститися умова про отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням дати їх повернення.

Сам лише факт наявності оригіналу розписки у позивача не може безумовно свідчити про існування договору позики.

Фактично, зі змісту розписки вбачається укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок.

Позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження факту укладання з ОСОБА_4 договору позики, шляхом написання останньою розписки, а отже підстав для стягнення з ОСОБА_3 , як зі спадкоємиці останньої, грошових коштів на користь ОСОБА_1 , судом не встановлено, тому в задоволенні первісного позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Відмова в задоволенні вимог зустрічного позову мотивована тим, що досліджуючи зміст оспорюваної розписки від 01 жовтня 2009 року, суд встановив, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_4 не мали волевиявлення до встановлення позикових відносин, а під оспорюваним договором позики насправді приховували реальні відносини, а саме зобов`язання щодо укладення попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а написана ОСОБА_4 розписка слугувала гарантуванням майнових інтересів ОСОБА_1 , після зняття мораторію на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

У розписці йде мова про майбутнє відчуження чотирьох земельних ділянок, а до позову додано докази належності ОСОБА_4 лише однієї земельної ділянки, з кадастровим номером :03:000:0174, а тому є незрозумілим, чи то між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відбувся попередній договір купівлі продажу земельних ділянок, про які йде мова у розписці, чи то однієї земельної ділянки, з кадастровим номером :03:000:0174.

ОСОБА_3 не доведено фіктивність укладення договору через доведення необхідних ознак.

Не погодившись з рішенням суду, в частині відмови у задоволенні первісного позову, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просив рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги первісного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підпис ОСОБА_4 , розміщений під текстом розписки, який виготовлений у друкованому вигляді, умови договору позики нею погоджувалися, а тому є підстави стверджувати, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 грошові кошти в борг, а остання їх отримала.

В даному випадку представником відповідача не оспорювався факт отримання коштів в борг ОСОБА_4 від ОСОБА_1 , відповідно він погоджувався з тим, що умови договору позики ОСОБА_4 погоджувала, виявляла волю на вчинення правочину.

ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_7 , надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись, як на необґрунтованість її доводів, так і на нікчемність правочину та фіктивність розписки.

Вказувала, що в даному випадку розписка оформлювалась для того, що б одна зі сторін мала докази передання грошових коштів на виконання іншого зобов`язання, відмінного від позикового правочину. Тому тільки сам факт складання розписки не призводять до виникнення правовідносин, які можна кваліфікувати, як договір позики. Крім того, за життя ОСОБА_4 не отримувала вимог щодо сплати боргу або виконання умов зазначеної розписки. Звертала увагу на те, що наявність підпису на документі не означає його відповідності нормам чинного законодавства та чинність даного документу в цілому.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, 01 жовтня 2009 року ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 власноруч підписаний документ - розписку про отримання грошових коштів, в сумі 66150 грн.

У цій розписці зазначено, що ОСОБА_4 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти, в сумі 66 150 грн з нарахуванням відсотків у розмірі 12% річних, які зобов`язалась повернути за першою вимогою позичальника ОСОБА_1 разом з відсотками за весь період користування коштами.

Також, ОСОБА_4 підтверджує отримання вищезазначеної суми за продані нею земельні ділянки, що розташовані в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, площею, які належать їй на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії від 07 серпня 2006 року ЯБ № 824889, кадастровий номер:03:000:0174, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії від 08 серпня 2006 року ЯБ № 823681 кадастровий номер :06:000:3650, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії від 08 серпня 2006 року ЯБ № 823494, кадастровий номер:06:000:1789, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії від 08 серпня 2006 року ЯБ № 824715 кадастровий номер :06:000:2095. Орендну плату згідно укладеного договору оренди землі на вищезазначені земельні ділянки, ОСОБА_4 отримала повністю за весь період до 2057 року (включно) у ОСОБА_1 і претензій не має.

Також зазначено, що претензій по розрахункам за оренду вищевказаних земельних паїв, відповідно до укладеного Договору оренди землі між нею та ПСП «Росія» в подальшому мати не буде, перерахунку розміру орендної плати за оплачені періоди до 2057 включно, за будь-яких підстав не вимагатиме.

Договори купівлі продажу земельних ділянок зобов`язується оформити нотаріально, згідно з чинним законодавством України, одразу після зняття мораторію на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення. Орендну плату, яка нараховуватиметься за оренду вищевказаних земельних ділянок кожного року, просила вважати сплатою відсотків за користування позикою. У разі її відмови від нотаріального оформлення договорів купівлі-продажу земельних ділянок одразу після зняття мораторію на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, зобов`язалась повернути грошову позику, в сумі 66 150 грн з урахуванням 12% річних за весь період користування позикою.

Пред`явлення вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні дані про відмову ОСОБА_4 за її життя від нотаріального оформлення договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську померла ОСОБА_4 .

Як зазначав позивач в позові, в листопаді 2024 року, йому стало відомо, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_3 , яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

В обсяг спадкового майна, що належало ОСОБА_4 , входить земельна ділянка площею 3,4590 га, кадастровий номер :05:000:0174, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дата формування 02 грудня 2024 року, ОСОБА_4 , є власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0174, площею 3,459 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Також, в реєстрі міститься інформація про реєстрацію іншого речового права від 27 листопада 2019 року № 34431933, додаткової угоди від 20 серпня 2019 року, укладеної між ПСП «Росія» та ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі від 15 березня 2009 року, строк дії до 01 жовтня 2058 року.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення не повною мірою відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, яка апеляційним судом переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до спадкоємця боржника про стягнення боргу за договором позики.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі смерті позичальника за кредитним договором (договором позики) за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця і відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом із тим, положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до приписів частин 2-4 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту.

Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами статті 1281 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених порукою (іпотекою). Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань (див.: пункти 55-62 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, пункт 69.5 постанови від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, пункт 39 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, пункт 99 постанови від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17).

Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника (у тому числі, якщо смерть боржника настала під час розгляду справи у суді) суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема, претензії кредиторів.

За змістом наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України подана кредитором претензія є однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені особи спадкоємців взагалі.

Відповідно до пункту 3.11.17 розділу 3 «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, консул за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, консул повідомляє спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Отже, кредитор у матеріальних відносинах може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: безпосередньо спадкоємцю (спадкоємцям); опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульські установи).

Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Водночас кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина 4 цієї статті).

Зі спливом строків, визначених статтею 1281 ЦК України, і непред`явленням кредитором вимог до спадкоємців боржника, такий кредитор позбавляється права вимоги, тобто відповідне цивільне право припиняється, а кредитор втрачає можливість вимагати в суді захисту відповідного права.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: "одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна".

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 01 жовтня 2009 року ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 власноруч підписаний документ - розписку про отримання грошових коштів в сумі 66 150 грн за продаж земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0174, :06:000:3650, :06:000:1789, :06:000:2095, але договори купівлі-продажу не були укладені, про що не заперечував представник позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

З витребуваної апеляційним судом з Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області фотокопії спадкової справи встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , 20 вересня 2022 року ОСОБА_8 звернулась до Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до якої прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, розміром 3,46 га, належну померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 824889, виданого Первомайською райдержадміністрацією 07 серпня 2006 року, кадастровий номер :03:000:0174; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, розміром 0,16 га, належну померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 823681, виданого Первомайською райдержадміністрацією 08 серпня 2006 року, кадастровий номер :06:000:0477; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, розміром 0,01 га, належну померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 824715, виданого Первомайською райдержадміністрацією 08 серпня 2006 року, кадастровий номер :06:000:2095; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах території Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, розміром 0,01 га, належну померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 823494, виданого Первомайською райдержадміністрацією 08 серпня 2006 року, кадастровий номер :06:000:1789;

В матеріалах спадкової справи наявний заповіт від 21 липня 2008 року зареєстрований в реєстрі за № 7411 посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу в Миколаївській області Цихонею В.А., відповідно до якого, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповідала вищезазначені земельні ділянки громадянці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна заяви ОСОБА_3 від 17 жовтня 2022 року за № 691 про прийняття спадщини, відповідно до якої, остання прийняла спадщину на все майно належне її померлої матері ОСОБА_4 . Також зазначала, що крім неї спадкоємців немає.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 актовий запис від 16 березня 1966 року № 16, ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої зазначено ОСОБА_4 , запис про батька відсутній.

В довідці від 22 жовтня 2024 року № 372 виданій виконавчим комітетом Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області зазначено, що останнім постійним місцем проживання та реєстрації померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було АДРЕСА_1 . На день смерті спадкодавця в житловому будинку, окрім неї, ніхто не був зареєстрований та не проживав. На даний час, в житловому будинку ніхто не зареєстрований та не проживає.

У зв`язку з отриманням інформації із Спадкового реєстру про наявність ще одного заповіту, складеного за життя ОСОБА_4 , 23 жовтня 2024 року за № 1269 Друга первомайська державна нотаріальна контора направила до Степківської сільської ради запит щодо надання копії заповіту ОСОБА_4 посвідчений сільською радою 27 жовтня 2016 року за реєстровим № 13, у зв`язку зі знаходженням в провадженні нотаріальної контори спадкової справи № 246/2022, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

29 жовтня 2024 року Друга первомайська державна нотаріальна контора направила на адресу ОСОБА_8 повідомлення за вих № 13 про заведення спадкової справи № 246/2022 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , де також повідомлялось про складення спадкодавцем 27 жовтня 2016 року за реєстровим № 13 заповіту на все майно, на іншого спадкоємця.

В зазначеному повідомленні ОСОБА_8 також було роз`яснено, що гідно частини 3 статті 154 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній, у зв`язку із чим вона не є спадкоємцем згідно заповіту складеного на її ім`я. У разі незгоди вона може звернутись до суду. Про прийняте рішення щодо вказаного питання, нотаріальна контора просила повідомити в строк до 15 листопада 2024 року. В іншому випадку свідоцтво про право на спадщину буде видано на іншого спадкоємця за заповітом.

Відповідно до наявного в матеріалах спадкової справи заповіту від 27 жовтня 2016 року посвідченого секретарем Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Молнар Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 13, ОСОБА_4 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 на випадок своєї смерті призначає спадкоємцем всього її майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_10 , який народився в селі Степківка ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно свідоцтва про смерть від 05 квітня 2021 року серія НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що 05 квітня 2021 року складено відповідний актовий запис № 326.

14 листопада 2024 року за вихідним № 34 до Другої первомайської державної нотаріальної контори від адвоката Ремського Є.В., який діяв в інтересах ОСОБА_8 на підставі договору № 76/ц-24 на представництво її інтересів у цивільній справі від 14 листопада 2024 року надійшла заява, в якій останній просив не видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2016 року за № 13 на іншого спадкоємця, оскільки в строк до 05 грудня 2024 року до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області буде подано позовну заяву про визнання заповіту від 27 жовтня 2016 року недійсним.

11 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав до Другої первомайської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку статті 1281 ЦК України. У вказаній заяви ОСОБА_1 зазначав, що за свого життя ОСОБА_4 отримала від нього борг, грошові кошти в сумі 66 150 грн з нарахуванням 12% річних, про що надала власноручно написану розписку. На теперішній час зобов`язання позичальницею не виконані, заборгованість складає 167 850 грн. ОСОБА_1 просив включити його вимоги, як позикодавця, в спадкову масу, про що зробити запис в Книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлої, ОСОБА_4 про наявність заборгованості.

Також апеляційним судом ізвідкритої інформації в мережі інтернет встановлено, що на час написання розписки ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 був засновником та керівником ПСП «Родіна», яке з 07 червня 2022 року змінило свою назву на Приватне підприємство «Степківське». 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 був видалений як бенефіціарний власник та керівник цього підприємства. Між тим, до складу підприємства були додані засновники та бенефіціарні власники: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтвердив, що ОСОБА_8 , ОСОБА_12 це діти позивача, а ОСОБА_11 його дружина. Позивач звернувся до нотаріуса з претензією до спадкоємиці боржниці - ОСОБА_3 , коли його доньці ОСОБА_8 було відмовлено в оформленні спадкових прав за заповітом ОСОБА_13

22 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом через свого представника адвоката Ремського Є.В., зазначив, що йому стало відомо про єдиного спадкоємця ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 тільки у листопаді 2024 року. Проте, будь-яких доказів на підтвердження таких обставин суду не надав.

Між тим, за встановленими обставинами справи земельні ділянки, власником яких за життя була ОСОБА_4 перебували в оренді ПСП «Росія», яке змінило назву на ПП «Степківське», більше тринадцяти років та строк оренди повинен був закінчитись у 2058 році. У 2008 році ОСОБА_4 складає заповіт на неповнолітню (15 років) дочку ОСОБА_1 ОСОБА_8 , яка є берефіціарним власником ПП «Степківське», через місяць після смерті орендодавиці звертається до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного суду, з урахуванням того, що родина ОСОБА_1 та він сам перебували в орендних правовідносинах з спадкодавицею, яка залишила заповіт на користь його неповнолітньої дитини, позивач знав про смерть ОСОБА_4 та про звернення його дочки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом на орендовані земельні ділянки. На підтвердження такого висновку свідчить також і та обставина, що саме після того, як нотаріус повідомив ОСОБА_8 про наявність заповіту, складеного ОСОБА_4 у 2016 року на іншу особу ( вих 1287 від 29 жовтня 2024 року), що скасовує попередній заповіт, ОСОБА_1 11 грудня 2024 року (більше ніж через два роки з дня подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_8 ) подав до нотаріальної контори претензію кредитора.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що позивач, будучи обізнаним про смерть ОСОБА_4 звернувся, як кредитор, за межами шестимісячного строку, передбаченого частиною 3 статті 1281 ЦК України, із вимогою-претензією до спадкоємця через нотаріуса, а тому ОСОБА_1 позбавляється права вимоги за зобов`язаннями, визначеними розпискою ОСОБА_4 від 01 жовтня 2009 року, та такі зобов`язання припиняються.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1281 ЦК України щодо звернення з вимогою до спадкоємців ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість цього рішення в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, але суд помилився у підставах відмови в задоволенні позову, а тому мотивувальна частина судового рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року в мотивувальній частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами розгляду апеляційної скарги рішення суду першої інстанції змінено, однак такі зміни не передбачають підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку.

Керуючись статтями 367, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року в мотивувальній частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.