КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волейків» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волейків» (далі - ОСББ «Волейків») про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, згідно з яким просила суд:

- визнати незаконними дії ОСББ «Волейків» з відключення води та електроенергії та щодо оприлюднення списку боржників у місцях загального користування;

- визнати незаконною бездіяльність у вигляді відсутності улаштування ремонтних робіт, відсутності на робочому місці та відсутності відповідей на запити;

- зобов`язати ОСББ «Волейків» скасувати запроваджений тариф на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 10985 грн. 98 коп.;

- стягнути з ОСББ «Волейків» на користь позивача моральну шкоди в розмірі 121 120 грн. 00 коп.;

- стягнути з ОСББ «Волейків» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власницею квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 . Обслуговування та утримання будинку здійснюється ОСББ «Волейків».

Вказувала, що відповідач здійснював протиправні дії щодо відключення її квартири від водо- та енергопостачання, що призводило до погіршення її буденного життя, а також здійснював нарахування заборгованості зі сплати внесків, які не затверджені зборами ОСББ «Волейків».

Посилалася на те, що відповідач протиправно розміщував списки боржників у місцях загального користування на осуд людей. При цьому, відповідачем на запити позивача не надавалися відповіді, а при зверненні до відповідача представники ОСББ «Волейків» були відсутні на робочому місці, що на переконання позивача, свідчить про їх бездіяльність.

Зважаючи на викладене, позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вимогами про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.2025 у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Волейків» 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (т. 2 а.с. 122-143).

Не погодившись із рішенням суду, позивачка звернулась із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не було досліджено доказів незаконного та систематичного відключення відповідачем квартири позивача від водо- та енергопостачання, що спричинило надмірні страждання позивачці та її родині. При цьому зазначає, що усі внески нею сплачувалися, а про наявність інших рішень, якими встановлювалися інші внески та платежі, їй не було відомо. Разом з цим вважає, що судом не було досліджено доказів незаконних нарахувань відповідачем внесків та платежів, які не встановлювалися рішенням ОСББ «Волейків».

Посилається також на те, що відповідач не попереджав позивачку про відключення від житлово-комунальних послуг.

Не надано судом і оцінки аргументам позивача, як вважає ОСОБА_1 , в частині ненадання відповідачем відповідей на її запити.

Вказує, що суд не надав оцінки доказам щодо погіршення її стану здоров`я через дії відповідача, а також не встановив зв`язку між незаконними діями відповідача та моральними стражданнями позивача, не взявши до уваги наявні в матеріалах справи докази.

Стверджує, що судом абсолютно безпрецедентно присуджено позивачу сплатити 15000 грн. витрат на правову допомогу кривднику та його родині, оскільки таке протирічить не тільки здоровому глузду, а і правовій природі. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на обґрунтування понесення та сплати відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

22.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

24.12.2025 до суду від позивача надійшла заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою від 11.02.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Обслуговування житлового будинку здійснюється ОСББ «Волейків», що не заперечувалось сторонами.

21.05.2019 відбулися установчі збори співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , якими затверджено рішення про створення ОСББ «Волейків» та затверджено статут (далі - Статут).

Відповідно до пункту 5.4 Статуту, співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів об`єднання, прийняті в межа повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, які визначаються органами управління об`єднання.

Згідно з п.п. 6 п. 3.1 Статуту, до виключної компетенції загальних зборів об`єднання належить визначення порядку оплати, переліку та розміру внесків і платежів співвласників.

Як вбачається зі змісту п. 3.15 Статуту, рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту об`єднання, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

Протоколом установчих зборів ОСББ «Волейків» №1 від 21.05.2019 було затверджено кошторис, зокрема, матеріальне заохочення голови правління в розмірі 20 000 грн., та розмір щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території: 6,42 грн./кв.м. ( квартири першого поверху та всі квартири в під`їздах 5,6); 7,24 грн/ кв.м. (квартири і нежитлові приміщення вище першого поверху в під`їздах 1,2,3,4; 6,36 грн./кв.м. (нежитлові приміщення першого поверху з окремим входом); 6,57 грн./кв.м. (нежитлові приміщення площею до 10 кв.м.)

Рішенням загальних зборів ОСББ «Волейків від 02.06.2024 затверджено розмір внесків на підключення 4,5,6 секцій, нежитлових приміщень та паркінгу до проектних електромереж за постійною схемою живлення: квартири в 4,5,6 секціях- в розмірі 171,76 грн. за кв.м., нежитлові приміщення- 378,71 грн./кв.м., нежитлові приміщення(комори)- 67,40 грн./кв.м., паркомісця- згідно з рішенням Правління.

Рішенням загальних зборів ОСББ «Волейків» від 18.08.2024 (протокол № 6) встановлено додаткові збори з власників житлових приміщень 4-6 секцій нежитлових приміщень та паркомісць по роботах щодо перенесення електричних мереж 10 кВ за межі забудови об`єкту на виконання технічної вимоги № ПЗ-14 ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електричні мережі» згідно розрахунку 1,6 млн. грн. на метри квадратні (по розмірах приміщень).

Звертаючись до суду, позивач просила визнати незаконними дії ОСББ «Волейків» з відключення води та електроенергії, щодо запровадження тарифів та щодо оприлюднення списку боржників у місцях загального користування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було доведено факт відключення її від житлово-комунальних послуг. При цьому, судом зазначено, що у позивача ОСОБА_1 виник обов`язок зі сплати обов`язкових внесків, оскільки вона є власником квартири в будинку, у якому створено ОСББ.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує та власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

У свою чергу, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду, незалежно від наявності договору між об`єднанням та боржником.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема, вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільного майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з чим у колегії суддів відсутні підстави не погодитись, рішення загальних зборів ОСББ, якими встановлено розміри відповідних внесків, є чинними та правомірними, оскільки недійсними в судовому порядку визнані не були.

Доводи скаржниці про те, що вона не обізнана про наявність рішень ОСББ «Волейків», а також не приймала участі при їх ухваленні, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі обставини не звільняють позивачку, як власницю нерухомого майна у багатоквартирному будинку, від обов`язку сплачувати внески та платежі, які затвердження рішеннями загальних зборів ОСББ «Волейків», а також не позбавляють права звернутись до ОСББ «Волейків» і дізнатись про прийняті рішення загальних зборів. Варто зауважити, що у силу положень ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний: виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням. При цьому, пунктом 3.15 Статуту визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту об`єднання, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

При цьому, судом обґрунтовано зазначено, що позов в частині визнання незаконними додаткових нарахувань, що виходять за межі прийняті загальними зборами співвласників багатоквартирного житлового будинку не підлягає задоволення, з огляду на те, що позивачем не було доведено встановлення додаткових нарахувань, а судом не було встановлено, що рішення, якими затверджувалися такі нарахування у судовому порядку були скасовані.

Щодо доводів апелянта про незаконне виключення квартири позивачки від житлово-комунальних послуг, слід зауважити наступне.

Підпунктом 17 пункту 2.3 Статуту ОСББ «Волейків» передбачено, що в разі виникнення у співвласника заборгованості перед об`єднання, що дорівнює або перевищує суму нарахованих внесків і платежів за останні два місяці по об`єкту нерухомого майна, шо належить співвласнику, об`єднання має право із попередженням за 7 діб обмежити цього співвласника та інших осіб, які користуються цим нерухомими майном, в доступі до спільного майна будинку, в тому числі обмежити користування інженерним механічним, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням в середині або за межами будинку (наприклад відключити об`єкт нерухомого майна, по якому виникла заборгованість, від електричних, водопровідних мереж будинку, каналізації, тощо).

Згідно протоколу загальних зборів ОСББ «Волейків» №№ 2024-1 від 02.06.2024, вищим органом управління ОСББ обмежено у користуванні електромережами будинку квартири, нежитлові приміщення та паркомісця, по яких станом на 01.07.2024 буде заборгованість по сплаті внеску на підключення 4,5,6 секцій, нежитлових приміщень та паркінгу до проектних електромереж за постійною схемою живлення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було повідомлено позивачку доступними каналами зв`язку про відключення її квартири від інженерних мереж будинку у зв`язку із виникненням заборгованості, що не є тотожним з відключенням квартири позивачки від житлово-комунальних послуг, які постачаються надавачами послуг, зокрема: енерго-, водопостачальними організаціями.

Окрім цього, суд першої інстанції вірно зауважив, що за змістом ч. 1-5 ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії.

Однак, як вірно встановлено судом, з чим у колегії суддів відсутні підстави не погодитись, позивачем до матеріалів справи відповідних актів-претензій не було надано, що свідчить про недоведеність позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки доказам, розміщеним на електронних та паперових носіях, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судом була надана відповідна оцінка доказам, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог у цій частині.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки аргументам позивача в частині ненадання відповідачем відповідей на її запити, оскільки в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції надав оцінку таким доводам позивача, а встановивши відсутність підстав для задоволення вимог у цій частині, дійшов висновку про відмову у їх задоволенні.

У колегії суддів також відсутні підстави не погодитись з такими доводами суду першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на звернення позивачки відповідачем надавалися відповіді як в письмовій, так і в електронній формі. При цьому, позивачкою не було конкретно визначено запитів, які отримав відповідач та які не було надано відповіді, а відтак і встановити бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідей на запити, суд першої інстанції був позбавлений можливості.

Колегія суддів також вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з такого.

Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява №40450/04, від 15.10.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

За загальним правилом, передбаченим статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачкою не було доведено спричинення їй моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідача.

Таким чином, встановивши, що позивачем не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою моральною шкодою, за відсутності доказів на обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що судом безпрецедентно присуджено позивачці сплатити 15000 грн. витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наявність заяви відповідача про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на позивачку, понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, від 02.06.2022 у справі № 15/8/203/20.

На підтвердження понесення у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу відповідачем було надано:

договір про надання правничої (правової) допомоги № КЛ-КЛ02-06/02-01 від 06.02.2025, укладений між адвокатським об`єднанням «Констрактів Лойерз» та відповідачем ОСББ «Волейків», предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів у справі № 761/48027/24;

звіт про виконану роботу від 04.08.2025, згідно якого: вартість ознайомлення з документами склала 3000 грн., збір доказів та підготовка відзиву - 12500 грн., підготовка та подача відповіді на відзив - 2000 грн., представництво інтересів суді - 24000 грн., а всього: 41500,00 грн.

акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);

платіжні інструкції від 06.02.2025 № 3179, № 3246 від 02.04.2025, № 3393 від 04.08.2025, № 3328 від 05.06.2025, № 3328 від 05.06.2028, № 3189 від 18.02.2025, № 3278 від 23.04.2025, всього на суму 37 500 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відтак, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 та від 11.11.2020 у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц.

Таким чином, дослідивши та перевіривши надані відповідачем докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, врахувавши критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з обставин справи та фінансового стану обох сторін, взявши до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Волейків» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено належним чином зібрані у справі докази та не встановлено всі обставини у справі, розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів у справі, яким було надано належну правову оцінку судом першої інстанції, з дотриманням вимог процесуального закону.

При цьому, слід зауважити, що наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржниці, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із її поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волейків» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова