Справа № 2-1779/11
Провадження № 4-с/456/3/2026
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,

секретар судового засідання Яніцька М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Стрийського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та зобов`язання вчинити дії

за участю:

представника скаржника адвоката Пилипів О.В.,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

В обґрунтування поданої скарги представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Пилипів О.В. покликається на те, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0309, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0694 га, що розташована в смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області. В 2025 році ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з метою продажу даної земельної ділянки та довідався, що на неї накладено арешт, відповідно до постанов відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника № 30197387 від 05.12.2011 та №36680810 від 21.02.2013.

Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2011 по справі № 2-1779/11 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь «Селянський комерційний банк «Дністер» заборгованість за кредитним договором № 76613/001-5 від 22.01.2008 у сумі 18396,72 грн. та судові витрати у сумі 303, 97 грн. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2013 по справі №456/3625/13-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» на ОСОБА_2 . В подальшому, ОСОБА_1 одразу сплатив заборгованість на рахунок ОСОБА_2 , проте квитанції про перерахунок коштів не зберіг. ОСОБА_1 намагався зв`язатись з ОСОБА_2 , однак вона на зв`язок не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає, листи відправлені на її адресу повертаються. На адвокатський запит в АТ КБ «Приват Банк» з проханням надати інформацію щодо оплати ОСОБА_1 , у період 2013-2015 років коштів на рахунок ОСОБА_2 банком надано відповідь, про те що це конфіденційна інформація.

29.09.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Пилипів О.В. звернулась до начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про скасування арешту майна. Однак, 14.10.2025 отримала відповідь на дану заяву, з якої вбачається, що для зняття арешту з майна боржника необхідно сплатити борг.

В обґрунтування скарги адвокат Пилипів О.В. зазначила, що ОСОБА_1 борг повністю погасив, однак не зберіг квитанції. На даний час у відділі ДВС виконавчих проваджень відносно нього не має, відповідно просить визнати неправомірною бездіяльність начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваніва А. щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного державним виконавцем Бойко Л.Б. в межах ВП № 30197387 від 05.12.2011 та ВП № 36680810 від 21.02.2013; визнати виконавчий лист № 2/1779 від 17.11.2011, виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ СКБ «Дністер» 18700, 69 грн боргу, на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2011 таким, що не підлягає виконанню; зобов`язати Стрийський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього майна ОСОБА_1

30.01.2026 на адресу суду від начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло заперечення, в якому вона просить в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити. В обгрунтування заперечення зазначила, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1779 від 17.11.2011 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 18700, 69 грн на користь ВАТ СКБ «Дністер». 05.12.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№30197387) з накладенням арешту на майно боржника. 20.12.2011 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1870,06 грн та витрат пов`язаних з проведенням виконавчих дій. 29.11.2012 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 21.02.2013 державним виконавцем повторно відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документу № 2-1779 від 17.11.2011 (ВП№36680810) з накладенням арешту на майно боржника. 26.05.2014 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ВАТ СКБ «Дністер» на ОСОБА_2 та 26.11.2014 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на сьогодні вищевказані виконавчі провадження передані до архіву та знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання (Наказ Міністерства Юстиції України від 07.06.2017 за №1829/5 Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців). 29.09.2025 скаржник звернувся до начальника відділу із заявою про зняття арешту з майна, однак за результатами розгляду було встановлено, що підстави для зняття арешту, предбачені Законом відсутні та надано реквізити для погашення боргу на рахунок відділу. Станом на сьогодні борг не сплачено, рішення суду не скасовано.

В судове засідання скаржник не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Пилипів О.В. скаргу підтримала покликаючись на викладені у скарзі обставини та просить таку задовольнити. Крім цього суду пояснила, що скаржник добровільно погасив борг, однак квитанції не зберіг зважаючи на значний період часу, що пройшов від моменту погашення. Окрім цього зазначила, що стягувач ОСОБА_2 жодних майнових вимог до ОСОБА_1 не предявляла, однак звязатися із нею зараз неможливо, тому просить задовольнити скаргу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила.

Заінтересована особа начальник Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Маланчук О.П. у судове засідання не прибула, однак 30.01.2026 подала на адресу суду заперечення у якому просила в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити, а справу розглядати без участі представника відділу.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 32904164 від 30.01.2015, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0309, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0694 га, що розташована в смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /а.с.6/.

Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2025, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0309 в смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0694 га, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 32904164, виданого 30.01.2015 Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області /а.с.7/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 412689532 від 11.02.2025, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0309 в смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0694 га. Відділом державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 /а.с.8/.

Відповідно до листа начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваніва А. № 12528 від 25.03.2025, 05.12.2011 на підставі виконавчого листа № 2/1779 від 17.11.2011 відкрито виконавче провадження (ВП№30197387). 29.11.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 21.02.2013 повторно відкрито виконавче провадження. 26.05.2014 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ВАТ СКБ «Дністер» на ОСОБА_2 26.11.2014 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На даний час у відділі ДВС виконавчих проваджень відносно боржника немає. Після закінчення 3- річного терміну зберігання, переданих виконавчих проваджень до архіву, у відділі знищено завершені виконавчі провадження /а.с.9/.

Як вбачається з інформації ВП спецпідрозділ від 20.03.2025, виконавче провадження № 30197387 завершено, боржник - ОСОБА_1 . 05.12.2011 відкрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника /а.с.10/.

Згідно інформації ВП спецпідрозділ від 20.03.2025, виконавче провадження № 36680810 завершено, боржник - ОСОБА_1 . 21.02.2013 відкрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника. 26.05.2014 замінено сторону виконавчого провадження /а.с.11-12/.

Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2011 по справі № 2-1779/11 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» заборгованість за кредитним договором № 76613/001-5 від 22.01.2008 у сумі 18396,72 грн. та судові витрати у сумі 303, 97 грн. /а.с.13/.

04.07.2013 представник ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львіівської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження /а.с.14/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2013 по справі №456/3625/13-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» на ОСОБА_2 /а.с.15/.

Згідно інформації Національного банку України від 05.02.2025, кредитна справа на ім`я ОСОБА_1 в описах архівних справ ВАТ СКБ «Дністер» не зазначена та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалася /а.с.16/.

Як вбачається з відповіді АТ КБ «Приват Банк» від 19.08.2025 № 20.1.0.0.0/7-250818/38276 на адвокатський запит від 12.08.2025, інформацію стосовно клієнта ОСОБА_1 не надано, оскільки така є банківською таємницею та з обмеженим доступом /а.с.19-20/.

29.09.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Пилипів О.В. зверталась до начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з майна /а.с.22/.

Відповідно до листаначальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іваніва А. № 26.16-22/40585 від 14.10.2025, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-1779 від 17.11.2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 18700, 69 грн на користь ВАТ СКБ «Дністер». Справа була передана в архів та знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Для задоволення вимог стягувача необхідно сплатити виконавчий збір у розмірі 1870, 06 грн, борг у розмірі 18700, 69 грн, 858, 00 грн витрати виконавчого провадження /а.с.23/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Нормами Конституції України і ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Згідно ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з п.1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги.

Судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2011 по справі № 2-1779/11 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» заборгованість за кредитним договором № 76613/001-5 від 22.01.2008 у сумі 18396,72 грн. та судові витрати у сумі 303, 97 грн. 04.07.2013 представник ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2013 по справі №456/3625/13-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» на ОСОБА_2 .

Слід зазначити, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент накладення арешту на майно та повернення виконавчого документа стягувачу, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

У ст.1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Права і обов`язки державного виконавця визначені у ст.11 Закону 606-XIV.

За змістом цієї норми державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Зважаючи на вищанаведені норми, 05.12.2011 у відділі виконавчої службина підставі виконавчого листа від 17.11.2011 відкрито виконавче провадження (ВП№30197387) та накладено арешт на майно ОСОБА_1 29.11.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 21.02.2013 повторно відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно ОСОБА_1 26.05.2014 у відділі виконавчої служби замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ВАТ СКБ «Дністер» на ОСОБА_2 26.11.2014 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Слід зазначити, що відповідно до Наказу Міністерства Юстиції України від 07.06.2017 за №1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців» передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Зважаючи на вищенаведене, начальником Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з його майна та повідомлено, що станом на сьогодні виконавчі провадження, відносно нього передані до архіву та знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Станом на сьогодні борг останнього не сплачено, рішення суду не скасовано.

В обгрунтування скарги представник скаржника зазначила, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість на рахунок ОСОБА_2 , однак зважаючи на значний проміжок часу, що пройшов з моменту перерахування коштів, квитанції не зберіг.

Суд звертає увагу, що належним доказом сплати заборгованості є наявність квитанції у боржника, однак такої не долучено до матеріалів справи.

Окрім цього, представник скаржника зазначила, що АТ КБ «Приват Банк» відмовив їй у наданні інформації щодо перерахунку коштів ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , оскільки така є банківською таємницею з обмеженим доступом.

З приводу наведеного суд зауважує, що скаржник не позбавлений можливості особисто звернутись із заявою щодо отримання банківської таємниці відносно нього, надавши відповідні ідентифікуючі документи. Також, АТ КБ «Приват Банк» роз`яснив представнику скаржника можливість повторного звернення із заявою для отримання інформації, надавши відповідні документи, однак адвокат не скористалась правом повторного звернення, належно оформивши запит з метою отримання необхідної інформації.

Суд звертає увагу, що частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед яких надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Однак, звертаючись до Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту із майна ОСОБА_1 представником скаржника не надано доказів належного виконання зобов`язання.

Відповідно звертаючись до суду із скаргою на бездіяльність начальника Стрийського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії представником скаржника також не надано доказів належного виконання зобов`язання, а твердження про те що ОСОБА_1 перерахував кошти стягувачу жодним чином не підтвердженні.

Щодо вимоги представника скаржника про визнання виконавчого листа №2/1779 від 17.11.2011, таким що не підлягає виконанню суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Слід зазначити, що закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов ВерховнийСуд у постановах: від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, провадження №61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, провадження №61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, від 31 жовтня 2024 року у справі № 824/2/22, та інших.

Представник скаржника звертаючись до суду з проханням визнати виконавчий лист №2-1779 від 17.11.2011 таким, що не підлягає виконанню вказала, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість на рахунок ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, представником скаржника жодних доказів належного виконання зобов`язання боржником не надано.

Окрім цього, начальником Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що станом на сьогодні борг ОСОБА_1 не сплачено, рішення суду не скасовано. Натомість доказів протилежного представником скаржника не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Пилипів О.В. на бездіяльність начальника Стрийського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 50, 55, 56 Закону України «Про виконавче провадження» статтями 447, 450, 451 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Стрийського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 ЦПК України складання повного тексту ухвали відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини ухвали строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 06 лютого 2026 року.

Головуючий суддя В. М. Бораковський