Справа № 490/5753/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого-судді Гуденко О.А.,при секретарі - Могила Д.І.,без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про розстрочення виконання судового рішення, подану ОСОБА_1 у справі №490/5753/22 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И В:

17.12.2025 року до Центрального районного суду міста Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просила надати їй розстрочку виконання зобов`язань у межах виконавчого провадження з урахуванням її фінансовго стану та декретної відпустки. просить такодж врахувати неможливість повернення спеціальних засобів до моменту її фактичного повернення в Україну після завершення воєнного стану. Призупинити виконавеч провадження до мроменту усунення обставин, що унеможливлюють його виконання.

Також одночасно просила зняти арешт з банківських рахунків у частині коштів соціальної допомоги.

Вимоги заяви обгрунтовує тим, що на момент початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну вона проходила службу в патрульній поліції. У зв`язку з активними обстрілами мого району проживання вона була вимушена терміново виїхати за межі України.

Спеціальні засоби (гумовий кийок, бронежилет, наручники, газовий балон), які підлягають поверненню, залишилися у будинку моєї бабусі. Доступ до них наразі неможливий, оскільки всі родичі виїхали за кордон, а бабуся померла.

Вона не відмовляється від повернення спецзасобів та має намір виконати це після припинення воєнного стану та мого фактичного повернення в Україну. Наразі вона перебуває під тимчасовим захистом держави Франції та у декретній відпустці після народження дитини.

Не працює, її єдиний дохід 200 євро на картку, якою не може розпоряджатися, та соціальна допомога на дитину в розмірі 860 гривень на українську картку, доступ до якої у неї заблокований. Це єдині кошти, за рахунок яких вона могла б погашати борг у межах виконавчого провадження.

Усі повістки щодо виконавчого провадження надходили за чужою адресою ( АДРЕСА_1 ), за якою не зареєстрована та її фактичний адрес проживання - АДРЕСА_2 . Через це вона не була проінформована про відкриття виконавчого провадження і дізналася про нього лише через застосунок Дія, коли її рахунки вже були заблоковані.

Наголошує, що вона не відмовляється від виконання своїх обов`язків щодо сплати боргу, проте на дании момент не має можливості ного погасити через відсутність доходу та блокування рахунків. З урахуванням викладеного просить суд врахувати її фактичне матеріальне становище, обставини воєнного стану та декретну відпустку.

За необхідності готова надати всі підтверджуючі документи, що підтверджують її матеріальне становище, перебування у декретній відпустці та тимчасовий захист у Франції

Ухвалою судді від 23.12.2025 року прийнято до розгляду заяву .

Відповідно до частини другої статті 435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Учасники справи, які повідомлені судом належним чином про час, місце та дату слухання справи в судове засідання не з`явились.

З урахуванням наведеного, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, докази, надані на обґрунтування заяви, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви та розстрочення виконання судового рішення на невизначений строк.

Так, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 травня 2023 року позов Департаменту патрульноїполіції до ОСОБА_1 , про повернення безпідставно набутого майна задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути Департаменту патрульноїполіції () спеціальні засоби, а саме: кайданки БР-М-92 ВІ 15 8239 та два ключі до них, виріб ПГ-М, аерозольний балон «Терен-4М» та бронежилет «Страж М ТТ/ПМ» КІ № 4855.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Департаменту патрульної поліції, витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 4 березня 2024 року до Центрального ВДВС у місті Миколаєві надійшла заява представника стягувача від 19 лютого 2024 року про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа у справі №490/5753/22, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва 16 лютого 2024 року .

04 березня 2024 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірток А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження. Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 березня 2024 року боржника було зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів .

07 серпня 2024 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Наумовою Г.Г. складено акт державного виконавця, яким встановлено, що боржником рішення суду не виконано .

07 серпня 2024 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Наумовою Г.Г. винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 1 700 грн., копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження. Пунктом 2 вказаної постанови боржника було зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність .

02 вересня 2024 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Наумовою Г.Г. направлено ОСОБА_1 вимогу повідомити в письмовій формі у строк до 16 вересня 2024 року про виконання рішення суду.

12 березня 2025 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Наумовою Г.Г. складено акт державного виконавця яким встановлено, що боржником рішення суду не виконано.

12 березня 2025 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Наумовою Г.Г. винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 3 400 грн..

24 червня 2025 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Наумовою Г.Г. подано до Відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України .

24 червня 2025 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Миколаєві Наумовою Г.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №74336093 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 жовтня 2025 року, яка набула законної сили, скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця від 24 червня 2025 року у ВП №74336093 про закінчення виконавчого провадження та зобов`язано Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження №74336093 для виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Оскільки примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець діяв із порушенням вказаного Закону (не було встановлено місця проживання боржника та повідомлення його належним чином про виконавчі дії) то, та як наслідок, прийняв неправомірне рішення про закриття виконавчого провадження.

До заяви відповідачка додала лише Довідку про реєстрацію особи ОСОБА_2 громадянином України з 13.05.2025 року. Хто ця особа - суду не повідомлено. Також додано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , в АТ "Ощадбанк", з якої вбачається, що вона отримує соціальну допомогу від ПФУ України.

Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно частини третьої статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини четвертої статті 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року №8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04.06.2019 року у справі №916/190/18.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що заявницею не доведено існування обставин передбачених статтею 435 ЦПК України, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Заявником не надано суду жодних доказів взагалі на підтвердження викладених нею обставин, зазначення терміну розстрочки - до закінченян воєнного стану в Україні взагалі суперечить сутності виконання рішення суду у вказаній категорії справи стосовно повернення у власність держави майна, яке неправомірно утримується колишнім працівником поліції України.

Також суд звертає увагу боржника на те, що інші вимоги клопотання від 17 грудня 2025 року ( зняття державним виконавцем арешту з рахунку та зупинення виконавчого провадження) не підлягає вирішенню, оскільки поставленні на вирішення питання не входять до повноважень суду під час розгляду заяви про надання розстрочення рвиконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 258, 259, 260, 353, 354, 435 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у справі №490/5753/22 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку встанволеному статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Гуденко О.А.