Справа № 153/1009/25
Провадження № 22-ц/801/88/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 рокуСправа № 153/1009/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Максимівим Володимирович Мироновичем, на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Дзерина М. М. в м. Ямпіль, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

В липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі ТОВ «Коллект центр») звернулося до Ямпільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 серпня 2021 року між ТОВ «Коллект центр» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 3423121, відповідно до умов якого розмір кредиту становить 5 100 грн (п. 1.2.), кредит надається строком на 30 днів (п.1.3.), дата повернення кредиту 24 вересня 2021 року (п.1.4.). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2 422,50 грн в грошовому виразі та 11 215,00 грн відсотків річних у процентному значенні (орієнтована реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтована загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 7 522,50 грн (п. 1.5.). Комісія за надання кредиту: 5 100 грн, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1.). Проценти за користування кредитом: 1 912,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2.). Стандартна (базова) ставка процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користуванням кредитом (п. 1.6.).

15 грудня 2021 року було укладено договір № 15/12-2021-22, згідно якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № 3423121.

10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідного до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3423121.

Загальний розмір заборгованості за Договором становить 40927,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 100 грн, заборгованість за процентами - 35 317,50 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором № 3423121 від 25.08.2021 у розмірі 22 822 гривні 50 копійок та 10 261 грн понесених судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наявність кредитних правовідносин між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Міолан» знайшла своє підтвердження: було укладено кредитний договір в електронній формі, який містить усі істотні умови, підписаний з використанням електронного ідентифікатора, позивачем надано докази перерахування обумовлених в договорі споживчого кредиту коштів в розмірі 5 100 грн. Право вимоги позивача підтверджено відповідними доказами: договорами про перехід права вимоги. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором споживчого кредиту позивач висував вимогу стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 40 927,50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 100 грн, заборгованість за процентами - 35 317,50 грн., заборгованість з комісії - 510 грн. Однак згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за період з 25 серпня 2021 року по 15 грудня 2021 року (до моменту першого відступлення права вимоги) заборгованість за відсотками становила 17 212,50 грн, а заборгованості за процентами в розмірі 18 105 грн. нарахована новим кредитором з моменту відступлення права вимоги по 23 лютого 2022 року включно. Тому суд першої інстанції виснував, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами з моменту відступлення права вимоги по 23.02.2022 в розмірі 18 105 грн. необхідно відмовити, оскільки вказана заборгованість була нарахована поза межами строку кредитування, передбаченого до п.2.3.1.2. договору, а доказів того, що Договір про споживчий кредит №3423121 від 25.08.2021 року був пролонгований, позивачем не надано.

Не погодившись з таким рішенням, 12 листопада 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Максиміва В. М. через систему «Електронний суд», подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не згоден з висновком суду про те, що Договір споживчого кредиту був укладений в електронній формі, оскільки Договір та додаток № 1 до нього не підписані відповідачем з використанням електронного підпису. Для підтвердження виконання первісним кредитором своїх договірних зобов`язань позивачем надано лише квитанцію платіжної системи LiqPay, однак така квитанція не містить даних отримувача коштів, банківського рахунку, номера платіжного засобу, а тому не є належним та допустимим доказом переказу коштів відповідачу. Крім того, нарахування процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому договором за межами строку кредитування, є безпідставним. Умовами Договору погоджено строк користування кредитними коштами до 24 вересня 2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, як первісний кредитор так і похідні кредитори не мали права нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі відсотків, встановлених Договором, пролонгації договору не було тому розмір процентів мав становити 1 912,50 грн. ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу з 17 березня 2022 року по теперішний час, а тому відповідно до п. 15, ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» він має бути звільненим від сплати процентів за вказаним кредитом.

26 листопада 2025 року ТОВ «Коллект Центр» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Основними доводами відзиву є те, що факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону ОСОБА_1 було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Враховуючи те, що ТОВ «Мілоан» не є банком, відповідна операція була здійснена АТ КБ «Приватбанк» на підставі укладеного між сторонами договору, який є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої 25 серпня 2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 5 100 грн на картку № НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно Договору № 3423121.

На момент укладення Договору відповідач не мав статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджувались пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Крім того, нарахування відсотків здійснювалось до 23 жовтня 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення та набуття відповідачем статусу військовослужбовця.

08 січня 2026 року ТОВ «Коллект центр» подало до Вінницького апеляційного суду клопотання, в якому просило розгляд справи провести з викликом сторін, оскільки дана справа має істотне значення для позивача: було придбано право грошової вимоги до відповідача та із врахуванням особливостей укладання кредитного договору, способу та процедури отримання кредиту, тому існує необхідність у розгляді апеляційної скарги з викликом сторін, з метою надання сторонами можливості надати додаткові пояснення по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Право вирішувати про перехід до розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін належить до компетенції апеляційного суду (частина 3 статті 369 ЦПК України), в даній справі апеляційний суд не вбачає такої необхідності.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- 25 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про споживчий кредит № 3423121, згідно умов якого розмір кредиту становить 5 100 грн (п. 1.2.), кредит надається строком на 30 днів (п.1.3.), дата повернення кредиту 24 вересня 2021 року (п.1.4.). Комісія за надання кредиту: 5 100 грн, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1.). Проценти за користування кредитом: 1 912,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2.). Стандартна (базова) ставка процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користуванням кредитом (п. 1.6.) (а.с. 53 - 59);

- Договір був підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором F37396, що підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с.12);

- 25 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахував на картку НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 5 100,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № (а.с. 11);

15 грудня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 15/12-2021-22. З реєстру боржників до цього договору (а.с. 66 на звороті) та витягу з додатку № 3 (а.с. 67 на звороті) вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3423121 від 25 серпня 2021 року, загальна заборгованість за Договором станом на 25 червня 2025 року (а.с. 62 - 70);

-згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за період з 25.08.2021 року по 23.11.2021 року вбачається, що заборгованість за договором споживчого кредиту № 3423121від 25.08.2021 року становить 22 822 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5100 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від первісного кредитора (ТОВ «Мілоан») - 17 212 грн., заборгованість відсотків за користування грошовими коштами в період з 15.12.2021 р. -23.02.2022 р. - 18 105 грн (становила 5 % в день), комісія - 510, 00 грн (а.с.72-74).

- згідно договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 40 - 45), реєстру боржників до цього договору (а.с. 45-46 на звороті), акту прийому-передачі такого реєстру, ТОВ «Вердикт Капітал»» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3423121від 25 серпня 2021 року (а.с. 48);

-згідно графіку платежів за Договором про споживчий кредит заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 24 вересня 2021 року в розмірі 7 522,50 грн, з яких: 5 100 грн. - кредит, 1 912,50 грн. - проценти, 510 грн - комісія (а.с.31);

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду і якості. За договором позики позикодавець має право отримати від позичальника проценти в обумовленому договором розмір або на рівні облікової ставки НБУ (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 526, частини 1 статті 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

В справі що розглядається відповідач ОСОБА_1 стверджує, що він не згоден з висновком про те, що ним, укладений Договір споживчого кредиту в електронній формі, оскільки надані копії Договору та додаток № 1 до нього ним не підписані з використанням електронного підпису.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

В справі що розглядається, Договір про споживчий кредит підписаний з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить набір цифрових та буквенних символів: F37396, в Договорі про споживчий кредит зазначено електронну адресу позичальника: ІНФОРМАЦІЯ_1, вказано номер телефону позичальника: НОМЕР_2 , на який і було направлено ідентифікатор (а.с.12, 53-57). Аналогічна електронна адреса та номер телефону вказані в Анкеті-заяві на кредит № 3423121 від 21.08.2025 року, яка була сформована на сайті кредитора:https://miloan.ua (а.с.18).

Відповідач стверджує, що позивач не довів належність йому цього номера телефона та електронної адреси, однак апеляційний суд зауважує, що позивач не є тримачем такої інформації, тому не міг її надати.

Отже, Договір про споживчий кредит, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду цієї справи, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання ним цього договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Договір про споживчий кредит між первісними кредиторами та відповідачем не був би укладеним.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Зміст Договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків, вказано номер електронного платіжного засобу позичальника, на який здійснено перерахування коштів.

У матеріалах справи наявна квитанція з платіжної системи LiqPay, яка підтверджує виконання первісним кредитором своїх зобов`язань, а саме: 25 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахував на картку 516874*50 грошові кошти в розмірі 5 100,00 грн., ID платежу (а. с. 11).

Отже, все це в сукупності спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів підписання відповідачем договору в електронній формі та відсутності доказів наявності кредитних правовідносин між ним та первісним кредитором, а висновки суду першої інстанції про доведеність наявності кредитних правовідносин між первісними кредиторами та відповідачем, - є вірними.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, При цьому апеляційний суд враховує також двозначну позицію відповідача: з одного боку він стверджує, що позивач не довів підписання договору та отримання ним грошей, з іншого боку заперечує проти розрахунку заборговансоті, відтак з огляду на зміст апеляційної скарги, відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору, а зайняв пасивну позицію: «нехай позивач доведе, що я брав кошти та підписував договір».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу з 17 березня 2022 року по теперішний час, а тому відповідно до п. 15, ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» має право бути звільненим від сплати процентів за вказаним кредитом, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Цей припис Закону є самостійною нормою і дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Однак в справі що розглядається Договір про споживчий кредит був укладений 25 серпня 2021 року, проценти за договором, які стягнув суд першої інстанції, нараховані по 23.11.2021 року (а. с. 73- 74), тоді як ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця лише з 17 березня 2022 року, а пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», не мають зворотної сили, відтак припис цієї статті не поширюються на проценти, нараховані до набуття відповідачем статусу військовослужбовця.

Доводи апеляційної скарги про те, що після 24 вересня 2021 року кредитор не мав права нараховувати проценти у розмірі, встановленому договором, є помилковими, оскільки пункт 2.3.1.2. Договору передбачає в разі неповернення коштів пролонгацію ії договору, яка не може перевищувати 60 днів, причому розмір процентів в цей період становить 5 % від суми неповерненого кредиту (пункт 1.6 Договору).

Як вбачається з наданого первісним кредитором ТОВ «Міолан» розрахунку, (а. с. 73-74), ним здійснювалось нарахування процентів в розмірі 1,25% в день впродовж 30 днів: по 24.09.2021 року, а потім впродовж 60 днів: по 23.11.2021 року нарахування процентів проводилось в розмірі 5 % в день.

Отже, первісним кредитором вірно нараховано розмір процентів, які і стягнув суд першої інстанції.

Суд першої інстанції вірно відмовив у стягненні процентів, нарахованих після відступлення права вимоги первісним кредитором «ТОВ Мілоан», оскільки зі змісту договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15 грудня 2021 року (а.с. 62-66) вбачається, що до нового кредитора (ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло лише право вимоги до існуючих зобов`язань, права продовжувати нарахування процентів новим кредитором в зазначеному договір немає.

Отже, нарахування процентів за кредитом здійснювалось правомірно, відповідно до умов Договору та вимог цивільного законодавства, а доводи апеляційної скарги про їх безпідставність є необґрунтованими, не підтверджені нормами матеріального права та не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Максимівим В. М. не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 , понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним. Доказів понесення позивачем судових витрат в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Максимівим Володимирович Мироновичем, залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк