Справа № 357/910/26
Провадження № 2/357/3023/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2026 р. місто Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. , оглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

21.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», у якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 , зареєстрований 13 березня 2021 року у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 286, справу розглядати за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

27.01.2026 судом постановлено ухвалу, про залишення позову без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: позивачу необхідно було зазначити обставин та додати докази щодо підстав звернення з вказаним позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, враховуючи відсутність відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, зазначити відомості щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору та додати докази надсилання листом з описом вкладення відповідачу копії позовної заяви разом копіями всіх документів, що додаються до неї.

Позивачка - ОСОБА_1 отримала ухвалу про залишення позову без руху 29.01.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

30.01.2026 ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків, яка передана до справи 02.02.2026, однак, недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі суду від 27.01.2026 не усунула, оскільки не надала доказів щодо підстав звернення з вказаним позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, тим самим не подала до суду позовну заяву, яка б відповідала вимогам ст. 175-177 ЦПК України, з усунутими недоліками.

Так, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, яке реалізовується в порядку, встановленому ЦПК України. Способом реалізації цього права є звернення особи до суду з позовом.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження у цивільних справах.

Процесуальний порядок здійснення провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд враховує, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Разом з тим, недоліки цієї позовної заяви, зокрема, стосовно відсутності доказів про підсудність спору Білоцерківському міськрайонному суду Київської області та її невідповідності вимогам статей 175-177 ЦПК України не можуть бути розцінені як прояв надмірного формалізму, адже є суттєвими і у своїй сукупності перешкоджають можливості вирішити питання про відкриття провадження за цією позовною заявою.

Суд також враховує та звертає увагу, що згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п.36).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Отже, саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі, адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку коли позивач відповідно до ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк не виконає вимоги ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу та ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивачка має право повторно звернутися до суду із вказаною позовною заявою, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, визнається неподаною та повертається позивачу.

Керуючись ст. 185, 353 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, вважати неподаною і повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 03.02.2026.

Суддя О. В. Бондаренко