УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Козак І.А., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" Сокуренка Євгена Сергійовича про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ "Приватбанк" Сокуренко Є.С. звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову разом з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І., про визнання недійсним договору дарування та відновлення становища, яке існувалодо порушення.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 06 травня 2024 року ТОВ "ТК БУД ІНВЕСТ" в особі керівника Круца Д.О. через систему інтернет-клієнт-банкінгу підписало із використанням електронного цифрового підпису "Заяву на отримання послуги "Бізнес-овердрафт" № 40658523-L4F шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок НОМЕР_1 .

Свої зобов`язання за договором Банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику

кредитний ліміт з 07 травня 2024 року - 570 000 грн, з 07 червня 2024 року - 1 050 000 грн.

Окрім того, 06 травня 2024 року АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 уклали договір поруки № -ДП-L4F.

Відповідно до 1.1 договору поруки, поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно з Позичальником за виконання в повному обсязі Зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору.

Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язання в тому ж розмірі, що і Позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п. 1.2 Договору поруки).

Згідно з п. 4.1. Договору поруки, Сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 років після укладення цього Договору.

У порушення норм закону та умов договору, позичальник та поручитель, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, заборгованість не сплатили.

Враховуючи умови договору викладені в пункті 3.2.4.5.3., оскільки позичальник вийшов на прострочку 29 серпня 2024 року яка тривала протягом 60-ти календарних днів, тому строк кредитування закінчився 29 жовтня 2024 року.

Станом на 29 жотвня 2024 року заборгованість ТОВ "ТК БУД ІНВЕСТ" за кредитним договором № 40658523-L4F вiд 06 травня 2024 року становила: 704 005,90 грн за тілом кредиту та 3422,25 грн за процентами.

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою у якій просив не подавати позовну заяву до суду по кредитному договору № 40658523-L4F та зобов`язався сплатити заборгованість, сплачуючи кожного місяця по 117 000 грн.

26 лютого 2025 в рахунок погашення заборгованості сплачено 120 000 грн, 29 квітня 2025 року сплачено 11 000 грн, 30 квітня 2025 року сплачено 10 000 грн та 01 травня 2025 року сплачено 10 000 грн, всього 151 000 грн.

Оскільки відповідач припинив сплачувати платежі, позивач вирішив звернутися до суду про стягнення заборгованості. Станом на 21 травня 2025 року залишок боргу складав - 551 428,15 грн.

19 серпня 2025 року рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/6982/25 позов Банку задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ "ТК БУД ІНВЕСТ" та ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № 40658523-L4F вiд 06 травня 2024 у розмірі 551 428,15 грн, судовий збір по 3 308,57 грн з кожного.

Однак, після виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором та закінчення строку кредитування, поручитель ОСОБА_1 23 травня 2025 року відчужив належне йому нерухоме майно, а саме:

- домоволодіння, загальна площа 224,6 (кв.м), (з них житлова 86,3 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 140;

- земельна ділянка, площею 0,1198 га, кадастровий номер :02:007:0218, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку.

Відчуження відбулось на користь пов`язаної особи - ОСОБА_2 (донька) на підставі договору дарування № 343 від 23 травня 2025 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І.

Відтак, після виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором та закінчення строку кредитування, ОСОБА_1 безоплатно відчужив домоволодіння та земельну ділянку, водночас заборгованість не була погашена.

ОСОБА_1 достеменно було відомо про наявну заборгованості за кредитним договором,

оскільки по-перше, саме він діяв від імені ТОВ "ТК БУД ІНВЕСТ" як керівник та уповноважена особа при укладанні кредитного договору; по-друге він виступав поручителем за укладеним кредитним договором, отже відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і ТОВ "ТК БУД ІНВЕСТ"; по-третє, заявою від 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 особисто підтвердив про наявність боргу та зобов`язався його сплатити щомісячними платежами по 117 000 грн, однак не здійснив погашення боргу в повному обсязі.

Такими діями боржник намагається уникнути звернення стягнення на нерухоме майно з метою виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Крім того, сам договір дарування є фраудаторним, фіктивним та є формою зловживання правом.

Укладаючи спірний договір дарування, боржник не міг не знати, що заборгованість за кредитним договором не погашена, кредитні зобов`язання не виконані, банк мав би задовольнити свої вимоги за рахунок домоволодіння та земельної ділянки, кредитор не надавав будь-якої згоди на відчуження майна, однак боржник все одно здійснив свідомі дії щодо його відчуження.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування.

Враховуючи, що спірне нерухоме майно відчужено боржником іншій особі та наразі відсутні будь-які заборони та обтяження у державних реєстрах щодо цього майна, існує очевидна небезпека повторного відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам та інтересам стягувача - АТ КБ «Приватбанк», оскільки відповідач ОСОБА_2 може безперешкодно відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому є підстави для забезпечення позову з метою недопустити подальше відчуження нерухомого майна та виконання рішення суду.

Оскільки права АТ КБ «Приватбанк», як стягувача та кредитора порушені, він вимушений звертатися до суду з позовом про визнання недійсним правочину на підставі якого відчужено майно. У випадку реалізації майна в подальшому, реалізоване майно неможливо буде повернути, так як покупець за таких умов буде добросовісним набувачем. Саме тому невжиття заходів забезпечення позову призведе до безповоротної втрати майна та може завдати непоправної шкоди інтересам позивача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, також, вказаною ухвалою для повного та всебічного дослідження обставин справи, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксани Іванівни докази, а саме: завірену належним чином копію договору дарування, що укладений 23.05.2025 між ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_3 ), і зареєстрований в реєстрі за №343 та усі завірені належним чином копії документів нотаріальної справи на підставі яких він посвідчувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду заяви, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з правилами ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови

№ 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.04.2020 у справі №285/2445/18 (провадження № 61-45537св18), від 16.09.2020 у справі № 344/6384/18 (провадження № 61-2347св19) та від 17.11.2020 у справі № 766/25403/18 (провадження № 61-5718св19), вирішуючи питання, пов`язані з подібними у даній справі правовідносинами.

Таким чином, вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, предмет та підстави спору, який виник між сторонами, а також необхідність дотримання співмірності між розміром заявлених позовних вимог та вартістю майна, на яке позивач просить накласти арешт, суд дійшов висновку, що арешт може бути застосований лише в межах суми позовних вимог, а не щодо всього майна, зазначеного у заяві.

Суд вбачає достатні підстави вважати, що невжиття окремих заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1198 га, кадастровий номер :02:007:0218, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ресстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника представника Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" Сокуренка Євгена Сергійовича про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме:

- земельна ділянка, площею 0,1198 га, кадастровий номер :02:007:0218, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ресстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0.

У іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, )

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 . ІПН: НОМЕР_3 ).

Суддя Ірина КОЗАК