СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/115/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., розглянувши у порядку письмового провадження звіт боржника ОСОБА_1 про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року, поданий у межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Виконавчий комітет Броварської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Виконавчий комітет Броварської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом зобов`язання матері дитини ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), забезпечити у кожний понеділок, середу, п`ятницю тривалістю одну годину у період часу з 18:30 год. до 19:30 год. (не менше 60 хвилин) за київським часом спілкування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за допомогою відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), а також повідомити (повідомляти) батька дитини ОСОБА_2 про фактичне місце перебування (проживання), стан здоров`я та умови проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Від стягувача ОСОБА_2 05 грудня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла заява про зобов`язання боржника ОСОБА_1 подати звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №759/18906/23, пр. №2-з/759/179/25. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що виконання вказаної ухвали здійснюється в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження № 79612901 Святошинським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Актами державного виконавця від 20.11.2025 року, 24.11.2025 року, 25.11.2025 року, 27.11.2025 року, 02.12.2025 року та від 04.12.2025 року встановлено, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 №759/18906/23 не виконується без поважних причин. Крім того, державним виконавцем винесено постанови від 24.11.2025 року та від 02.12.2025 року про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 . Державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 03.12.2025 року. 04.12.2025 року державним виконавцем скеровано до Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Стягувач переконаний, що боржниця систематично вводила в оману та повідомляла неправдиві відомості державному виконавцю, що нібито дитина хворіє та не може бути виконано рішення суду. Попри правомірне та добровільне очікування на виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року № 759/18906/23, пр. № 2-з/759/179/25, судове рішення боржницею не виконується умисно до теперішнього часу. Усі вжиті державним виконавцем заходи залишаються неефективними й не сприяють виконанню ухвали суду.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд зобов`язати боржника ОСОБА_1 подати у 10-денний строк з моменту вручення їй ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. №2-з/759/179/25. У разі встановлення фактів невиконання боржником ОСОБА_1 ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 759/18906/23, пр. № 2-з/759/179/25 постановити ухвалу про не виконаним вказаної ухвали суду.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року заяву стягувача ОСОБА_2 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання ухвали суду задоволено частково. Зобов`язано боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) подати у 15-ти денний строк з моменту вручення їй ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

14 січня 2026 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва зобов`язано боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) подати у двадцятиденний строк з моменту вручення їй даної ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

20 січня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» від боржника ОСОБА_1 надійшов звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року.

У поданому звіті ОСОБА_1 зазначила, що виконання ухвали суду в частині організації відеозв`язку у визначені дні та години було ускладнене та тимчасово унеможливлене з об`єктивних причин, а саме: станом її здоров`я; захворюванням малолітніх дітей; з огляду на фізичний стан дитини, її самопочуття у конкретні часові проміжки та неможливість забезпечити безперервну участь дитини у відеоспілкуванні без шкоди для її здоров`я. Вказала, що умисного ухилення від виконання судового рішення з її боку не було і немає. Зазначила, що у частині повідомлення про місце проживання та умови проживання малолітнього ОСОБА_3 ухвала суду виконана.

Боржник також вказала, що вона не ухиляється від виконання судового рішення та готова виконувати його у межах фактичної можливості та відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного просила прийняти та долучити до матеріалів справи цей звіт, вирішити питання про відсутність підстав для застосування до неї заходів процесуального примусу.

У поданому звіті ОСОБА_1 також заявила клопотання про поновлення процесуального строку для подачі звіту, встановленого ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року.

Як обґрунтування для поновлення процесуального строку зазначила, що подати звіт у встановлений судом строк не мала об`єктивної можливості з огляду на тривалу сукупність поважних обставин, що мали безперервний характер та істотно ускладнювали можливість своєчасної підготовки і подання процесуального документа, а саме: у період з 19.11.2025 по 27.11.2025 року вона перебувала на лікуванні; у період з 28.11.2025 по 05.12.2025 року хворів її малолітній син ОСОБА_3 , який потребував постійного догляду; у період з 08.12.2025 по 26.12.2025 року вона знову перебувала на лікуванні; у період з 29.12.2025 по 09.01.2026 року хворіла її молодша донька ОСОБА_4 , що унеможливлювало належну процесуальну активність; з 09.01.2026 по 17.01.2026 року вона перебувала в дорозі у зв`язку з участю у судовому провадженні (м. Осло, Норвегія).

На підставі викладеного просила визнати причини пропуску строку на подання звіту поважними та поновити його.

Частиною 1 ст. 453-3 ЦПК України встановлено, що суд розглядає звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису не здійснюється у зв`язку із розглядом заяви в порядку письмового провадження. Виклик сторін у судове засідання не здійснювався.

Дослідивши наявні матеріали справи, зважаючи на норми процесуального права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного.

Щодо клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу звіту про виконання рішення суду, встановленого ухвалою суду від 18 грудня 2025 року

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року заяву стягувача ОСОБА_2 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання ухвали суду задоволено частково. Зобов`язано боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) подати у 15-ти денний строк з моменту вручення їй ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи довідки про доставку електронного документу, ухвалу від 18 грудня 2025 року по справі №759/18906/23 ОСОБА_1 отримала особисто у свій електронний кабінет 18 грудня 2025 року о 22:54:49.

Як зазначає боржник, вона не мала можливості вчасно виконати вимогу суду, оскільки існували об`єктивні непереборні обставини, що мали безперервний характер та істотно ускладнювали можливість своєчасної підготовки і подання звіту.

Із вказаним суд не погоджується, зважаючи на наступне.

Стаття 127 ЦПК України присвячена питанню поновленню та продовженню процесуальних строків.

З точки зору закону поновлення та продовження процесуального строку - це визнання права особи на вчинення певної процесуальної дії після закінчення процесуального строку, якщо його було пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України).

Суд зауважує, що оскільки суд встановив процесуальний строк п`ятнадцять днів для подачі звіту про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25, боржниця мала звернутись до суду із клопотанням про продовження процесуального строку.

Крім того, аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2023 року (справа № 990/139/23, провадження № 11-133заі23) зазначила, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

ОСОБА_1 не заперечувала, що дізналась про покладений на неї обов`язок подати у п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення їй ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25, - 18 грудня 2025 року, шляхом отримання вказаної ухвали у свій електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд».

Боржниця стверджувала, що пропущення процесуального строку викликане тим, що у період з 19.11.2025 по 27.11.2025 року вона перебувала на лікуванні; у період з 28.11.2025 по 05.12.2025 року хворів її малолітній син ОСОБА_3 , який потребував постійного догляду; у період з 08.12.2025 по 26.12.2025 року вона знову перебувала на лікуванні; у період з 29.12.2025 по 09.01.2026 року хворіла її молодша донька ОСОБА_4 , що унеможливлювало належну процесуальну активність; з 09.01.2026 по 17.01.2026 року вона перебувала в дорозі у зв`язку з участю у судовому провадженні (м. Осло, Норвегія).

Однак, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 та її діти перебували на стаціонарному лікуванні. Крім того, до матеріалів звіту не додані жодні докази, які б свідчили про те, що малолітні діти боржниці потребували цілодобової безперервної її присутності біля них.

Суд також звертає увагу на те, що дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

14 січня 2026 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати у двадцятиденний строк з моменту вручення їй даної ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи довідки про доставку електронного документу, ухвалу від 14 січня 2026 року по справі №759/18906/23 ОСОБА_1 отримала особисто у свій електронний кабінет 16 січня 2026 року о 0:04:34.

Звіт про виконання ухвали суду ОСОБА_1 подала 19 січня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд», тобто вже після того, як суд встановив новий строк для подачі звіту та наклав на боржницю штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560,00 грн.

Зважаючи на викладене, суд робить висновок, що клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 18 грудня 2025 року, фактично направлене на уникнення застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді штрафу, застосованого ухвалою суду від 14 січня 2026 року.

Враховуючи вказані обставини, суд не знайшов обґрунтованих доводів для продовження ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку для подачі звіту про виконання рішення суду, встановленого ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 .

Встановлені судом обставини

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом зобов`язання матері дитини ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), забезпечити у кожний понеділок, середу, п`ятницю тривалістю одну годину у період часу з 18:30 год. до 19:30 год. (не менше 60 хвилин) за київським часом спілкування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за допомогою відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), а також повідомити (повідомляти) батька дитини ОСОБА_2 про фактичне місце перебування (проживання), стан здоров`я та умови проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року заяву стягувача ОСОБА_2 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання ухвали суду задоволено частково. Зобов`язано боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) подати у 15-ти денний строк з моменту вручення їй ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року встановлений факт того, що боржник ОСОБА_1 не подала звіт у строк, встановлений ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року, на підставі чого судом зобов`язано боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) подати у двадцятиденний строк з моменту вручення їй даної ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

У поданому звіті від 19 січня 2026 року боржниця ОСОБА_1 стверджує, що виконання ухвали суду у частині організації відеозв`язку було ускладнене станом її здоров`я, захворюванням малолітніх дітей та з огляду на фізичний стан дитини, її самопочуття у конкретні часові проміжки та неможливість забезпечити безперервну участь дитини у відеоспілкуванні без шкоди для її здоров`я.

До звіту долучена відповідна медична документація, складена щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з якої вбачається, що вказані особи перебували на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до наявної у матеріалах справи відповіді ФОП ОСОБА_5 від 02.12.2025 року на інформаційний запит від ОСОБА_6 , в інтересах малолітнього ОСОБА_3 : враховуючи стан дитини і виставлені діагнози, дитина могла спілкуватися з батьком ОСОБА_7 відеозв`язком через будь-який месенджер, симптомів скарг, які б унеможливлювали спілкування на момент консультації не було, мати не повідомляла про втрату голосу, або важкий стан дитини; Спілкування між батьком і дитино, яка мала такі скарги, було можливим; Ухвала Святошинського районного суду №759/18906/23, №2-з/759/179/25 від 10.11.2025 року могла бути виконана не зважаючи на поставлені діагнози; При цих скаргах, які озвучила мама ОСОБА_1 , дитина могла спілкуватися, скарг на втрату голосу чи важкий стан дитини не надходило.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовні норми права

Як встановлено в частині першій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однією із засад виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень (п. 2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, передбачає, серед іншого, можливість суду зобов`язати боржника подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати у двадцятиденний строк з моменту вручення їй даної ухвали суду звіт про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25

Боржник ОСОБА_1 19 січня 2026 року подала до суду звіт, в якому стверджує, що вона не ухиляється від виконання судового рішення та готова виконувати його у межах фактичної можливості та відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак, досліджуючи матеріали справи, суд не знайшов достатніх доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, а виконанню ухвали суду перешкоджали об`єктивні непереборні поважні причини.

Так судом встановлено, що як сама боржниця, так і її малолітні діти перебували на амбулаторному лікуванні, що, на думку суду, не перешкоджало спілкуванню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за допомогою відеозв`язку, оскільки спілкування мало відбуватись не очно, не потрібно було нікуди їхати, витрачати час і зусилля на дорогу, чому б могла завадити хвороба.

Однак, спілкування по відеозв`язку вказаних дій не вимагало, боржниці необхідно було лише забезпечити у відповідні дні та години вказане спілкування. Крім того, хвороба самої боржниці та її малолітньої доньки також ніяким чином не могла вплинути на виконання ухвали в частині виконання рішення про забезпечення позову шляхом зобов`язання матері дитини ОСОБА_1 , забезпечити спілкування сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 , за допомогою відеозв`язку, оскільки присутність боржниці під час спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не вимагалась відповідно до ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року.

Крім того, ФОП ОСОБА_5 надав відповідь, в якій зазначив, що враховуючи стан дитини і виставлені діагнози, дитина могла спілкуватися з батьком ОСОБА_7 відеозв`язком через будь-який месенджер, симптомів скарг, які б унеможливлювали спілкування на момент консультації не було, мати не повідомляла про втрату голосу, або важкий стан дитини; Спілкування між батьком і дитино, яка мала такі скарги, було можливим; Ухвала Святошинського районного суду №759/18906/23, №2-з/759/179/25 від 10.11.2025 року могла бути виконана не зважаючи на поставлені діагнози; При цих скаргах, які озвучила мама ОСОБА_1 , дитина могла спілкуватися, скарг на втрату голосу чи важкий стан дитини не надходило.

Зважаючи на викладене, суд вбачає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року в частині зобов`язання забезпечити спілкування сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 , за допомогою відеозв`язку.

Крім того, ОСОБА_1 у поданому звіті вказала, що у частині повідомлення про місце проживання та умови проживання малолітнього ОСОБА_3 ухвала суду виконана.

Підтверджень зазначеному суд також не знайшов.

Боржниця не долучила до поданого звіту жодного доказу, який би вказував на те, що вона повідомила (повідомляє) батька дитини ОСОБА_2 про фактичне місце перебування (проживання), стан здоров`я та умови проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Одночасно з тим, за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження, із застосування повного доступу до виконавчого провадження № 79612901, судом встановлено, що станом на момент розгляду даного звіту, заступником начальника відділу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановським Б.В. продовжують складатися Акти державного виконавця про невиконання боржником ОСОБА_1 ухвали Святошинського районного суду міста Києва № 759/18906/23 від 10.11.2025 року, як в частині повідомлення (повідомляти) батька дитини ОСОБА_2 про фактичне місце перебування (проживання), стан здоров`я та умови проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так і в частині забезпечити спілкування сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 , за допомогою відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp).

Зокрема, останні акти були складені в день розгляду даного звіту 30 січня 2026 року.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Встановлені судом обставини вказують на те, що боржник у виконавчому провадженні №79612901 ОСОБА_1 , як ухилялась, так і продовжує ухилятися від виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25.

Зважаючи на викладене, суд критично ставиться до тверджень боржниці, що вона готова виконувати рішення суду, оскільки вказане не знайшло свого підтвердження під час розгляду поданого нею звіту.

Висновки за результати розгляду заяви

У відповідності до ч. 2 ст. 453-4 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 453-3 цього Кодексу.

За результатами розгляду поданого ОСОБА_1 звіту суд дійшов висновку про відсутність обставин, які ускладнюють виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2025 року у справі №759/18906/23, пр. 2-з/759/179/25.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє у прийнятті звіту боржниці ОСОБА_1 про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 453-4 ЦПК України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу, а також додатково може встановити новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453-2 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Суд вважає за необхідне вирішити питання щодо застосування до боржника ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу.

Частиною 4 ст. 453-4 ЦПК України передбачено, що суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу за правилами статті 148 цього Кодексу. Якщо боржником є юридична особа та суд зобов`язав подати звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, захід процесуального примусу у виді штрафу застосовується до такого керівника.

Стаття 143 ЦПК України передбачає, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках, з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

У відповідності до ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Під час здійснення судового контролю за виконанням судового рішення суд може стягнути в дохід державного бюджету з відповідача, боржника чи їх керівників (якщо відповідач, боржник є юридичною особою) штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», питання про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення і розгляд такого звіту є однією з форм судового контролю за виконанням судового рішення.

Частину 1 ст. 148 доповнено абзацом сьомим згідно з Законом № 4094-IX від 21.11.2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4094-IX від 21.11.2024 року: справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Зважаючи на внесення змін до ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд вирішує питання про застосування до боржника ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає абзацу 7 ч. 1 ст. 148 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на тривалість невиконання судового рішення, негативний вплив цього на взаємовідносини між батьком та дитиною, втрату між ними сталого емоційного зв`язку, суд вважає доцільним стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», що становить 66 560,00 грн.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Частиною 1 ст. 453-4 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 453-2 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 453-1 453-4 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у прийнятті звіту боржника ОСОБА_1 про виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року, поданого у межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Виконавчий комітет Броварської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення). Оскарження такої ухвали не зупиняє її виконання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2026 року.

Реквізити сторін (щодо накладення штрафу):

Стягувач: Державна судова адміністрація України (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5);

Боржник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Н.О.Горбенко