Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3720/25
Провадження № 2/376/635/2026
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"26" січня 2026 р. суддя Сквирського районного суду Київської області Батовріна І.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя,

встановив:

16.12.2025 р. через систему «Електронний суд» представник позивача, адвокат Гривачевська Л.М., звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 р. головуючим суддею визначеного Батовріну І.Г..

Ухвалою судді від 17.12.2025 р. позовну заяву залишено без руху та надано строк п?ять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків.

23.12.2025 р. представник позивача через канцелярію суду подала заява про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції.

23.12.2025 р. здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо визначення зареєстрованого місця проживання відповідача.

26.01.2026 р. на адресу суду надійшла відповідь на вказаний запит.

У позовні заяві позивач зокрема просить встановити факт, що: житловий будинок АДРЕСА_1 побудований на підставі рішення виконавчого комітету Сквирської міської ради від 26.03.2010 р. №46, з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:005:0135, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Окрім того позивач просить визнати за нею право власності на: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 103,9 кв.м, житловою площею 75,30 кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:005:0135, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по АДРЕСА_1 .

Вивчивши матеріали позовної заяви, а саме в частині встановлення факту, що нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У даній справі однією з позовних вимог є вимога про встановлення факту, що нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, від 29.05.2019 року у справі № 398/4017/18.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

З аналізу вищевказаних норм Сімейного кодексу України можна зробити висновок, що право спільної сумісної власності подружжя презюмується та не потребує додаткового підтвердження. Окрім того саме другий із подружжя, хто заперечує факт спільної сумісної власності подружжя на майно, повинен довести, що вказане майно є його особистою приватної власністю.

Відтак, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту спільної сумісної власності подружжя не породжує для позивача юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та право власності, не зобов`язує підтверджувати актом факт спільної сумісної власності подружжя на майно. Окрім того у позовній заяві позивач взагалі не зазначає з якою метою їй необхідно встановити вказаний факт.

За таких обставин у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя у частині встановлення факту, що нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідно відмовити.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4, 5, 19, 186, 259-261, 353, 354 ЦПК України суддя,-

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя у частині встановлення факту, що нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

СуддяІ. Г. Батовріна