КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2736/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року місто Київ

справа №363/4434/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року про залишення позову без розгляду, постановлену під головуванням судді Лукач О.П., у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Вишгородська міська рада, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Бандура Світлана Олегівна про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування держаної реєстрації та повернення земельної ділянки з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2022 року керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована в межах міста Вишгород Вишгородського району Київської області, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: №31834327 від 12 жовтня 2016 року з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1042 га з кадастровим номером :38:095:0172;

усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :38:095:0172 площею 0,1042 га шляхом її повернення на користь держави в особі Вишгородської районної державно адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 5 днів з дня отримання копії повного тексту даної ухвали.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 03 вересня 2025 року, керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В мотивування вимог посилався на те, що судом першої інстанції не враховано, що положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року №4292-ІХ щодо обов`язку внесення на депозитний рахунок суду грошової суми в розмірі оцінки земельних ділянок на дату подання позову не застосовуються у спірних правовідносинах.

Вказував, що позовна заява була направлена до Вишгородського районного суду та зареєстрована в суді 16 грудня 2022 року. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 23 грудня 2022 року.

Зазначав, що станом на дату звернення прокурора з позовом до суду та відкриття провадження у справі діяла редакція ст.177 ЦПК України, що складалася з п`яти частин, якою визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви, а тому позовну заяву з доданими до неї документами подано прокурором до суду з дотриманням вимог ст.177 ЦПК України та підстав для залишення її без руху судом не вбачалось.

Посилався на те, що норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення прокурора з позовом до суду (2022 рік).

Вважає, що оскільки позовна заява відповідає вимогам ст.177 ЦПК України у редакції, чинній на дату звернення прокурора до суду та дату відкриття провадження у справі, підстав для подання прокурором до суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі оцінки (експертно-грошової оцінки земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель», на даний час немає.

Вказував, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції застосував положення ч.4 ст.177 ЦПК України, які не підлягають застосуванню, у зв`язку з чим постановив помилкову ухвалу, що відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

27 листопада 2025 року від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор Київської обласної прокуратури підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Вишгородська районна державна адміністрація, відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Вишгородська міська рада, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Бандура С.О. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Бандури С.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою.

Колегія суддів відхиляє вказані клопотання, оскільки представником відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній висловив позицію щодо апеляційної скарги керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора Київської обласної прокуратури, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2022 року керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування держаної реєстрації та повернення земельної ділянки з незаконного володіння.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 5 днів з дня отримання копії повного тексту даної ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, згідно якого відповідні норми ЦК та ЦПК України викладено в новій редакції, а відтак позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом зазначення ціни позову, внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель» і додати до позову вказані документи.

01 вересня 2025 року керівником Вишгородської окружної прокуратури Київської області подано до суду письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 26 серпня 2025 року про залишення позову без руху, в яких останній заперечував про наявність недоліків позовної заяви, вказуючи про виконання вимог статті 177 ЦПК України під час подання позову до суду, а посилання на пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» при застосуванні абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України є безпідставним, оскільки цим пунктом передбачено зворотну дію закону в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права. Також зазначав, що вирішення питання щодо добросовісності/недобросовісності відповідачів у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії ухвалення рішення і він не вправі відхиляти ці твердження позивача ще на стадії розгляду справи. У випадку якщо під час судового розгляду на стадії ухвалення рішення суд у цій справі дійде висновку про те, що відповідачі є добросовісними набувачами і до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 388 ЦК України і частини п?ятої статті 390 ЦК України, це є підставою для відмови у позові в частині позовних вимог щодо земельної ділянки з кадастровим номером :38:095:0172, а не для залишення позову без руху.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день вирішення питання про можливість продовження розгляду справи, позивачем (прокурором) не виконано вимоги ухвали від 26 серпня 2025 року та не усунуто недоліків позовної заяви.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини - пункт 5 частини 3 статті 175 ЦПК України.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону - частина 4 статті 177 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання даного позову до суду).

Матеріалами справи підтверджується що, звертаючись до Вишгородського районного суду Київської області у грудні 2022 року із позовом до відповідачів, керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації виклав у позові обставини, якими обґрунтовує свої вимоги до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та додав до позовної заяви платіжні документи (платіжне доручення №1612 від 07 вересня 2022 року та №1611 від 07 вересня 2022 року), що підтверджує сплату судового збору у загальному розмірі 4962 грн. за подання позовної заяви (т.1 а.с.15, 16).

Під час прийняття позовної заяви керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації судом першої інстанції в ухвалі від 23 грудня 2022 року про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України, підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі судом не встановлено.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким ст.390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об?єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4292-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 265 доповнено частиною чотирнадцятою такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Разом з тим, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом?якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Конституційний суд України неодноразово зазначав, що стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (див. рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року №1-зп/1997, від 09 лютого 1999 року №1-рп/1999, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001).

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов?язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (частини третя, четверта статті 3 ЦПК України).

Аналіз змісту положень Закону України від 12 березня 2025 року №4292-ІХ, з урахуванням принципів судочинства в Україні та наведених норм процесуального законодавства, дозволяє зробити висновок, що законодавець надав окремим положенням вказаного Закону зворотну дію, зокрема, в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

При цьому, такий Закон №4292-ІХ, яким доповнено частину четверту статті 177 ЦПК України та встановлено новий обов?язок органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурору при поданні позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади - це внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, з урахуванням частини четвертої статті 3 ЦПК України, не має зворотної дії в часі.

До того ж, за змістом абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України, що доповнений Законом №4292-ІХ, який набрав чинності 09 квітня 2025 року, вказані положення застосовуються при поданні органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором саме позовної заяви, в якій матеріальний зміст позовної вимоги (предмет позову) та обставини, на яких грунтується вимога (підстава позову), виявляються в матеріально-правовій заінтересованості цього органу, прокурора у витребуванні нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява, подана прокурором у грудні 2022 року.

Нова редакція ч 4 ст.177 ЦПК України набула чинності 09 квітня 2025 року, тобто після подачі позовної заяви та відкриття провадження у справі.

Застосовуючи вимоги ч.4 ст.177 ЦПК України в редакції Законом №4292-IX від 12 березня 2025 року, суд першої інстанції посилався на Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», якими передбачено зворотну дію в часі положень цього Закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що Законом №4292-IX не передбачено зворотну дію в часі положень ч.4 ст.177 ЦПК України та послався на положення процесуального закону, які не підлягають застосуванню у даному випадку.

Оскільки прокурор реалізував право на пред?явлення позову до суду у грудні 2022 року, то після відкриття Вишгородським районним судом Київської області провадження у даній справі позов керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування держаної реєстрації та повернення земельної ділянки з незаконного володіння повинен бути розглянутий судом першої інстанції по суті, якщо відсутні інші процесуальні підстави, що перешкоджають провадженню у справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги також на ту обставину, що вимога ч.4 ст.177 ЦПК України про обов?язок позивача додати до позовну документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України).

Варто зазначити, що питання добросовісного набуття прав на спірний об?єкт набувачем має бути оцінене судом першої інстанції під час судового розгляду справи. Означена обставина (добросовісності/недобросовісності набуття) залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору.

Так, згідно з ч.5 ст.12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Тобто, означена норма закріплює презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи, яка реалізує своє суб?єктивне право, що може бути спростована лише на підставі встановлених судом обставин у відповідному процесуальному порядку. У контексті норм ЦПК України спростування зазначеної презумпції можливе виключно на стадії судового розгляду справи по суті, оскільки лише на цій стадії суд: досліджує надані сторонами докази, встановлює обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а також здійснює правову оцінку поведінки сторін у межах реалізації ними тих чи інших прав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з вимогами ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області - задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: