КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 754/3701/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4576/2026Головуючий у суді першої інстанції - Бабко В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року про відстрочення виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 109067,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2411,35 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2025 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025 залишено без змін.

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив відстрочити йому виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025 у справі № 754/3701/24 до 31.01.2026.

Заяву обгрунтовано тим, що сума, визначена рішенням суду для одноразового платежу, є для нього надзвичайно великою. Зазначав, що 08.07.2025 отримав скальповано-різану рану лівої гомілки з пошкодженням сухожилку, тому обмежений у пересуванні. Вказував, що за оцінками лікарів такий стан може тривати до трьох-чотирьох місяців.

Крім того, що 04.10.2025 відповідач отримав опіки 1-2А й 5 % голови, обох верхніх кінцівок та знаходиться на стаціонарному лікуванні.

З урахуванням того, що зазначені обставини ускладнюють виконання рішення суду, просив заяву задовольнити.

Ухвалю Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2025 заяву задоволено. Відстрочено ОСОБА_2 виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 109067,50 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2411,35 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. до 31.01.2026. Строк виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025 встановлено з 01.02.2026 (т. 2, а.с. 27-29).

Не погоджуючись з ухвалою суду, 17.11.2025 ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, направивши апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд", в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції:

- не встановив, що відповідач з моменту набрання рішенням законної сили не виконав жодної частини зобов'язання;

- не оцінив, що відповідач відмовився від реального графіка платежів, запропонованого позивачем;

- не дослідив зміст "договору"/пропозиції від 15.07.2025, який є очевидно неспівмірним з рішенням суду та спрямованим на затягування виконання;

- не перевірив фінансовий стан відповідача та не оцінив можливість хоча б часткової сплати;

- не встановив причинно-наслідкового зв'язку між травмами/опіками та неможливістю виконання грошового зобов'язання (т. 2, а.с. 32-37).

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 109067,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2411,35 грн. та витрати професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2025 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025 залишено без змін.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.07.2025 відповідач ОСОБА_2 отримав скальповано-різану рану лівої гомілки з пошкодженням сухожилку, має складнощі щодо пошуку роботи, оскільки обмежений у пересуванні.

Крім того, 04.10.2025 відповідач отримав опіки 1-2А й 5 % голови, обох верхніх кінцівок.

На час розгляду справи судом першої інстанції відповідач знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого за № 10027, довідкою КНП МЦ м. Києва ВО КМР за № 1201 та з Пенсійного Фонду.

Задовольняючи заяву про відстрочення виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2025, суд першої інстанції виходив з того, що наданими заявником доказами доведено існування ряду об`єктивних факторів, що ускладнюють виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та обгрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною права на суд та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст. 6 Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Разом з тим, відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України "Про виконавче провадження" є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не ухиляється від виконання рішення суду, має намір добровільно виконати рішення суду, а обставини в обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду, обґрунтовані та є такими, що дійсно ускладнюють виконання судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду, покращення власного фінансового стану, виконання своїх зобов`язань як перед стягувачем, так і перед боржником. В даному випадку судом першої інстанції були враховані інтереси обох сторін, а тому відстрочення виконання рішення надасть боржнику можливість належним чином виконати рішення суду на користь позивача.

До того ж, слід звернути увагу на те, що судом відстрочено виконання судового рішення лише до 31.01.2026 і цей строк, з огляду на фактичні обставини справи, є розумним і виваженим.

За таких обставин, зважаючи на встановлені факти та обставини, які підтверджують ускладнення виконання рішення відповідачем, з урахуванням балансу майнових інтересів сторін, виходячи із загальних засад, встановлених нормою статті 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для відстрочення виконання рішення суду у вищевказаній справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що надання відстрочення виконання рішення суду може призвести до порушення майнових інтересів стягувача, оскільки можливість відстрочення виконання рішення суду передбачена процесуальним законом, є перенесенням строку його виконання і не має наслідком невиконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з ухвалою суду першої інстанції та її суб`єктивною переоцінкою.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 15.12.2025 позивачу було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2025 про відстрочення виконання рішення у розмірі 484 грн. 48 коп.

Отже, оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 484 грн. 48 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року про відстрочення виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова