Справа № 577/6861/25
Провадження № 2/577/177/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Цуканової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «УЗ») про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить стягнути з АТ «УЗ» невиплачену їй одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 89868,85 грн., додаткову матеріальну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку 17973,77 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2023 роки 30990,00 грн., грошової винагороди з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку 11056,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 148748,40 грн., а всього 298637,78 грн.

На обґрунтування вимог покликається на те, що працювала на посаді бригадира підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу Експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп філії «УЗ Вагон-сервіс», який є одним із підрозділів АТ «УЗ», 17 років, звідки була звільнена 31.10.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України (далі КЗпП). Проте, на порушення ст. 116 КЗпП, їй не було здійснено всіх належних виплат, зокрема передбачених пунктами 8.13, 3.9, 3.14 Колективного договору в перерахованих вище розмірах, а тому просить стягнути заборговані кошти та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, як то передбачено ст.117 КЗпП.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник за довіреністю ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вимоги підтримують (а.с. 54).

Також до суду не прибув і представник відповідача, який про день і час розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно (а.с. 55), поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення справи від нього не надходило.

За положеннями частин 1, 3 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні вимог посилаючись на таке.

Між адміністрацією відокремленого підрозділу експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп та профспілковим комітетом вагонного депо Конотоп укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2025 рік (далі - колективний договір).

Відповідно до наказу про припинення трудового договору від 14.10.2024 № 114/ОС Позивачку було звільнено з 31.10.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

Умовами колективного договору передбачені виплати працівникам інших додаткових виплат та матеріальної допомоги, але з 14.03.2022 Правлінням АТ «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, керуючись ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було прийнято рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів.

Таким чином, з березня 2022 року інші додаткові виплати, передбачені колективними договорами, були призупинені, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики. Тобто, дія призупинення виплат, була здійснена на легітимних підставах і у встановлений спосіб. Виплата інших додаткових виплат саме призупинена, а не відмінена.

І той факт, що додаткові виплати Позивачка отримає після окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», підтверджується проставленням Позивачем підпису в наказі про припинення трудового договору від 14.10.2024 № 114/ОС в графі «З наказом ознайомлений».

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КЗпП колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 КЗпП у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) встановлення гарантій, компенсацій, пільг.

За правилами ч. 1 ст. 14 Закону України «Про колективні договори» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

У той же час, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває досі.

При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року.

Оскільки виплати, що є предметом спору у цій справі, передбачені пунктами колективного договору, їх призупинення Відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, звернуто увагу на необхідність дотримання співмірності заявленої до стягнення суми відшкодування при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також на загальний період нарахування компенсації (шість місяців) визначеного у ст. 117 КЗпП (а.с. 22-24).

Суд, ознайомившись з правовими позиціями сторін, дослідивши представлені докази дійшов такого висновку.

За приписами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «Українська Залізниця» є юридичною особою (а.с. 29-30).

Відповідно до Положення про виробничий підрозділ «Експлуатаційне-ремонтне вагонне депо Конотоп» філії «УЗ Вагон-сервіс» акціонерного товариства «Українська залізниця» (п. 2.1.) депо є виробничим підрозділом філії «УЗ Вагон-сервіс» акціонерного товариства «Українська залізниця». Воно здійснює делеговані Філією функції відповідно до її мети, завдань та предметів діяльності (а.с. 31-38).

Згідно Витягу з Колективного договору Виробничого підрозділу експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом, пролонгованого на 2006-2025 роки, підприємство взяло на себе наступні зобов`язання (а.с. 14-16):

- п. 3.9 надавати працівникам один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день подання заяви;

- п. 3.14 працівникам вагонного депо з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку (в т.ч. на пільгових умовах) виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).

- п. 8.13 при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15.05.2007 року), цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті, зокрема більше 15 років п`ять середньомісячних заробітків.

У разі звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи в галузі: для жінок з 15 до 20 років 1 середньомісячний заробіток.

Відповідно до Наказу № 114/ос від 14.10.2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 з 31.10.2024 року звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП. Також цим Наказом постановлено виплатити їй одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків (посадових окладів) та додаткову матеріальну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку (посадового окладу), що передбачено колективним договором виробничого підрозділу експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп на 2001-2005 р., пролонгованим на 2006-2025 роки, р. 8 п. 8.13 (стаж роботи в галузі складає 17 років 10 місяців 14 днів), та матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб за 2022, 2023 роки, що передбачено колективним договором виробничого підрозділу експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп на 2001-2005 р., пролонгованим на 2006-2025 роки, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» (а.с. 10).

Згідно Наказу начальника депо №13/в від 02.09.2024 року за багаторічну сумлінну працю на залізничному транспорті, відповідальне відношення до виконання посадових обов`язків, професійну майстерність та наполегливість, проявлений професіоналізм та творчу ініціативу в роботі, з нагоди 60-річчя від дня народження, відповідно до п. 3.14 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом виробничого підрозділу експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 роки ОСОБА_1 , бригадиру (звільненому) підприємств залізничного транспорту 6-го розряду дільниці з ремонту та виготовлення деталей, виплатити грошову винагороду у розмірі місячного посадового окладу після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» (а.с. 12).

Проте, зазначені у Наказах виплати не були здійсненні про що свідчить повідомлення про нараховані та виплачені суми ОСОБА_1 при звільненні (а.с. 11).

Як вбачається з витягу із протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 27).

Відповідно до довідки виробничого підрозділу Експлуатаційно-ремонтне вагонне депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» середньомісячний заробіток ОСОБА_1 з жовтня 2023 року по вересень 2024 року становив 17973 грн. 77 коп., а середньоденний 826 грн. 38 коп. (а.с. 13).

У статті 43 Конституції України закріплено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а згідно ст. 58 Конституції - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Приписами ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» (далі Закон № 3356-XII) унормовано, що зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства (ч. 1 ст. 9 Закону № 3356-XII).

За змістом ст. 10 КЗпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП та ст. 7 Закону № 3356-XII зміст колективного договору визначається сторонами.

У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника (ст.ст. 13, 18 КЗпП).

У ч. 1 ст. 97 КЗпП визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними (ст. 9 КЗпП).

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП.

Статтею 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ст. 117 КЗпП).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) виснувала, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

За правилами частини 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Проте, Велика палата Конституційного Суду України 11 грудня 2025 року розглянула справу за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі Кодекс) та ухвалила Рішення № 1-р/2025 у якому виснував, що оспорюваний припис Кодексу в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат є таким, що не відповідає Конституції України. Суд наголосив, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України. Суд постановив, що частина перша статті 233 Кодексу, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернулася до суду 17.11.2025 року. У повідомленні про нараховані та виплачені суми відсутня відмітка про отримання даного документа позивачем.

З огляду на викладене строк звернення до суду не пропущений.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Проте, статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, постановою Верховного Суду від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

Отже, посилання відповідача на це протокольне рішення, як підставу для відмови у позові, не заслуговує на уваги.

За таких обставин суд дійшов переконання про безпідставну невиплату ОСОБА_1 при звільненні одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 89868,85 грн., додаткової матеріальної допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку 17973,77 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки 30990,00 грн., грошової винагороди з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку 11056,76 грн. оскільки відповідачем не спростовано право позивача на отримання зазначених виплат та вчинення останнім відповідних дій шляхом подання заяви до адміністрації підприємства з проханням виплатити ці кошти.

Крім того, примусовому стягненню також підлягає і середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 180 днів в розмірі 148748,40 грн., що не перевищує загального розміру невиплаченої при звільненні заробітної плати, тобто є пропорційним.

Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відшкодуванню підлягає і сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2986,50 грн., як то визначено ст. 141 ЦПК України.

Керуючись: ст.ст. 4, 13, 76-81, 89, 141 , 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 89868,85 грн., додаткової матеріальної допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку 17973,77 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки 30990,00 грн., грошової винагороди з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку 11056,76 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 148748,40 грн., а всього 298637,78 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 2986,50 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, поштовий індекс 03150).

Представник відповідача: адвокат Мельник Ксенія Олександрівна (64602, м. Лозова, Харківської області, провулок Джерельний, буд. 8)

Суддя Кравченко В. О.