Провадження № 2/554/854/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2026 року місто Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі :
головуючої судді - Тімошенко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Тоцької К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9751601 від 02.05.2024 у розмірі 26 451,10 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.05.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-9751601 в електронній формі на суму 7 150,00 грн. Кредитний договір укладено з використанням системи дистанційного обслуговування клієнтів через мережу Інтернет.
На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 02.05.2024 ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № НОМЕР_5, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», виданою на запит суду.
Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом у встановлені договором строки. Однак, відповідачка свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, відсотки не сплатила.
Позивач зазначає, що право вимоги за кредитним договором переходило двічі. Спочатку, 17.12.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, згідно з яким право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».
Згодом, 02.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем було укладено договір факторингу № 02/06/25-Е, за яким право вимоги заборгованості за кредитним договором перейшло до позивача. Відступлення прав вимоги оформлено відповідно до вимог статей 512, 514, 1077, 1078 Цивільного кодексу України.
Станом на момент подання позову заборгованість становить 26 451,10 грн, з яких: 7 150,00 грн тіло кредиту та 19 301,10 грн відсотки за користування кредитом.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог статті 130 Цивільного процесуального кодексу України. Відзиву на позовну заяву не надала, заперечень проти позову не заявляла, клопотань не подавала.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд встановив наступні обставини.
02 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було укладено кредитний договір № 00-9751601 на суму 7 150,00 грн.
Кредитний договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі статтею 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Факт отримання коштів відповідачкою підтверджується наступними доказами:
- довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.12.2025 № 20.1.0.0.0/7-251212/105466-БТ, згідно з якою платіжна картка № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- випискою по рахунку № НОМЕР_2 за період 02.05.2024 - 07.05.2024, яка підтверджує, що 02.05.2024 на вказану картку було зараховано кошти у сумі 6 500,00 грн;
- довідкою банку, що номер телефону НОМЕР_4 , використаний при реєстрації та укладенні договору, також зареєстрований за відповідачкою.
Таким чином, судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі та факт отримання відповідачкою грошових коштів від кредитодавця.
17 грудня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» (фактор) було укладено договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, згідно з яким клієнт відступив фактору право грошової вимоги до позичальника за кредитним договором № 00-9751601 від 02.05.2024.
02 червня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (фактор) було укладено договір факторингу № 02/06/25-Е, згідно з яким клієнт відступив фактору право грошової вимоги до позичальника за кредитним договором № 00-9751601 від 02.05.2024.
Факт відступлення права вимоги підтверджується договорами факторингу, Реєстрами боржників від 17.12.2024 та від 02.06.2025, Актами приймання-передачі Реєстрів боржників та платіжними інструкціями про сплату фінансування.
Станом на дату подання позову відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, кредит не повернула, відсотки не сплатила. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на дату подання позову становить 26 451,10 грн, з яких основний борг (тіло кредиту) 7 150,00 грн; відсотки за користування кредитом 19 301,10 грн.
Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та вважає його правильним і обґрунтованим.
Оцінюючи подані докази за правилами статті 89 Цивільного процесуального кодексу України та зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно зі статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Порядок укладення електронних договорів регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Згідно зі статтею 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідачка підтвердила свою волю на укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду), що прирівнюється до власноручного підпису згідно із Законом України «Про електронну комерцію».
Таким чином, суд дійшов висновку, що між первісним кредитором та відповідачкою був укладений кредитний договір у письмовій (електронній) формі, який є чинним та таким, що породжує для сторін відповідні права та обов`язки.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачці грошові кошти. Натомість відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, кредит не повернула, відсотки не сплатила.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною 1 статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом встановлено, що 17.12.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, за яким право вимоги заборгованості за кредитним договором № 00-9751601 від 02.05.2024 перейшло до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС».
Згодом, 02.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем було укладено договір факторингу № 02/06/25-Е, за яким право вимоги заборгованості за кредитним договором № 00-9751601 від 02.05.2024 перейшло до позивача.
Факт відступлення права вимоги підтверджується договорами факторингу, Реєстрами боржників, Актами приймання-передачі та платіжними інструкціями про сплату фінансування.
Таким чином, з моменту укладення договору факторингу № 02/06/25-Е від 02.06.2025 право вимоги заборгованості за кредитним договором перейшло до позивача в повному обсязі, що існував на момент відступлення.
Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Суд зауважує, що при нарахуванні відсотків за споживчими кредитами, наданими після 24 грудня 2023 року, необхідно враховувати обмеження, встановлені чинним законодавством. Зокрема, денна процентна ставка за договорами споживчого кредитування не може перевищувати 1 відсоток.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд встановив, що загальний розмір відсотків (19 301,10 грн за період з травня 2024 року по жовтень 2025 року) є співмірним із сумою кредиту (7 150,00 грн) та тривалістю прострочення, і не перевищує встановлених законодавством обмежень.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Таким чином, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-9751601 від 02.05.2024 у розмірі 26 451,10 грн (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят одна гривня 10 копійок).
Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, сплачений позивачем при поданні позовної заяви, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду до нього та акт приймання-передачі наданих послуг, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Оцінюючи заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, суд бере до уваги характер спору, його складність, обсяг виконаних адвокатом робіт (вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту та клопотань), ціну позову.
Враховуючи, що дана справа є типовою справою про стягнення заборгованості за кредитним договором, розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, судове засідання не проводилося, участь адвоката в судовому засіданні не була потрібна, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є дещо завищеним.
З урахуванням критеріїв співмірності, передбачених частиною 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, а також практики розгляду аналогічних справ, суд вважає за справедливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3 500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Таким чином, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 5 922,40 грн (2 422,40 грн судового збору + 3 500,00 грн витрат на правничу допомогу).
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 133, 137, 141, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати у розмірі 5 922,40 грн, з яких: 2 422,40 грн судовий збір та 3 500,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.В. Тімошенко