Провадження №22-ц/812/387/26
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю представника позивача адвоката Муравської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №472/507/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Венделем Олегом Михайловичем, на рішення, яке постановив Веселинівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Орленко Людмили Олександрівни у приміщенні цього суду 24 жовтня 2025 року, дата складання повного судового рішення не зазначена, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 24 травня 2021 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №612812 (далі - Договір), за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 62500 грн, які він зобов`язався повернути Кредитодавцю до 24 травня 2023 року та сплатити проценти за користування ними за перший день користування кредитом - 25% за 1 день, та в подальшому в розмірі 85% річних. Кредитодавець на виконання умов Договору надав ОСОБА_1 грошові кошти. Проте позичальник своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на день формування позовної заяви становить 102620 грн 67 коп., з яких: 57934 грн 34 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 44686 грн 33 коп. - сума заборгованості за процентами. 31 січня 2025 р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №31012025, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №612812 від 24 травня 2021 р.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість, 2422 грн 40 коп. судового збору та 25000 грн понесених витрат на правову допомогу.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №612812 від 24 травня 2021 р. станом на 16 квітня 2025 р. в загальному розмірі 102620 грн 67 коп., з яких: 57934 грн 34 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 44686 грн 33 коп. - сума заборгованості за процентами; та стягнуто судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп., а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідач умови укладеного кредитного договору не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у вказаному позивачем розмірі, що доведено доказами, які є належними, допустимими та достатніми, які не спростовані відповідачем При цьому, суд відхилив твердження представника відповідача про те, що сума тіла кредиту становить не 62500 гривень, а 50000 гривень, оскільки відповідач фактично отримав саме 50000 гривень, як таке, що випливає з невірного трактування умов кредитного договору.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Венлель О.М. вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача 45434 грн 35 коп. заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відхилив твердження відповідача про те, що він отримав за кредитним договором від 24 травня 2021 року від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» кредит в розмірі 50000 грн, а не 62500 грн., як вказав позивач в своїй позовній заяві. Вказане підтверджується Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, де зазначається «Чиста сума кредиту - 50000,00 грн.», Розрахунком заборгованості, де зазначено за «коштами, що перераховані на рахунок Боржника» - «до сплати 50.000,00 грн.», а також платіжним дорученням №5385 від 24 травня 2021 р., згідно якого відповідачу перераховано кредитні кошти за договором №612812 від 24 травня 2021 р. в розмірі 50000 грн. Так, позивач просить стягнути заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 57934 грн 34 коп., тоді як згідно розрахунку заборгованість за тілом кредиту складає 46383 грн 10 коп. До того ж у вказаному розрахунку зазначено, що зі сплачених Боржником 22000 грн. в погашення кредиту, 948 грн 75 коп. зараховано в погашення процентів за перший день користування кредитом, тоді як за перший день користування кредитом Первісним кредитором було утримано проценти в розмірі 25% за день 12500 грн. Тобто, вказані 948 грн 75 коп. незаконно зараховано в погашення процентів за перший день користування кредитом і вони повинні бути зараховані в погашення тіла кредиту. Отже, заборгованість за тілом кредиту, на думку представника відповідача, складає 45434 грн 35 коп. (з розрахунку: 46383 грн 10 коп. 948 грн 75 коп.). Щодо стягнення заборгованості за відсотками за перший день користування кредитом в розмірі 11551 грн 25 коп., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, так як за перший день користування кредитом Первісним кредитором вже було утримано проценти в розмірі 25% за цей день 12500 грн., а нарахування процентів на вказані утримані проценти Кредитним договором не передбачено, тому вказані відсотки в розмірі 11551 грн 25 коп. стягненню не підлягають і відсотки за користування кредитом повинні бути зменшені на вказану суму і складати 33135 грн 08 коп. (з розрахунку: 44686 грн 33 коп. 11551 грн 25 коп.). Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу, що проценти повинні нараховуватися саме за користування кредитом, а не за сам лише факт отримання позичальником кредиту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 р. у Справі № 910/10156/17 та Постанова Верховного Суду від 24.05.20223 р. у Справі № 408/8199/16). Тобто відсотки повинні нараховуватися, виходячи з суми отриманого кредиту, а саме 50000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких міркувань.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встанови суд першої інстанції, 24 травня 2021 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір про надання споживчого кредиту № 612812 (далі Договір), який позичальник підписав власноручно, що останнім не заперечується та підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 30-31, 40).

Згідно умов цього кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 62500 гривень на строк - 730 днів, які він зобов`язався повернути кредитодавцю до 24 травня 2023 року та сплатити проценти за користування ними: за перший день користування кредитом - 25% за 1 день, та в подальшому в розмірі 85 % річних. Сторони також домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно із графіком платежів шляхом проведення щомісячних платежів щодо повернення частини кредитних коштів та нарахованих на залишок заборгованості процентів.

31 січня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 31012025, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 612812 від 24 травня 2021 року, що підтверджується копією договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників (а.с. 6-26).

Звертаючись із позовом, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» посилалося на те, що відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 16 квітня 2025 року становить 102620,67 гривень, з яких: 57934,34 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 44686,33 гривні - сума заборгованості за процентами.

Відповідач в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі стверджує, що розмір отриманих ним за Договором кредитних коштів становить 50000 грн., а не 62500 грн. та вважає помилковим наведений позивачем розрахунок заборгованості.

Вирішуючи питання правильності висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася загальна заборгованість перед позивачем як правонаступником первісного кредитора у розмірі 102620,67 грн., з яких: 57934,34 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 44686,33 грн. - сума заборгованості за процентами (а.с. 48).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Оскільки кредитодавець за Договором виконав передбачені договором зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді в сумі 62500 грн., а позичальник не повернув в повному обсязі передбачені договором платежі, що підтверджено належними та допустимими доказами, які є достатніми для підтвердження фактичних обставин справи, а відповідач не спростовував наявні у справі докази, зокрема і в частині нарахування заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту порушення прав позивача як нового кредитора у кредитному зобов`язанні та задовольнив .

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують і відхиляються колегією суддів.

Твердження про те, що відповідач фактично отримав у кредит не 62500 грн., а 50000 грн. не заслуговують на увагу, є помилковим, як правильно зазначив суд першої інстанції, відхиляючи аналогічні заперечення, та ґрунтуються на помилковому тлумаченні умов кредитного договору.

Так, відповідно до пункту 2.1 Договору кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом перерахування: у розмірі 50000 грн. за реквізитами платіжної картки, які надані споживачем; у розмірі 12500 грн. на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» з метою оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до пункту 3.5 Договору.

За такого умовами Договору було передбачено отримання позичальником ОСОБА_1 на умовах кредиту саме 62500 грн.

Подальший порядок розподілу цих коштів на умовах Договору, зокрема сплата за їх рахунок частини процентів за користування кредитом, не спростовує отримання в користування відповідачем саме 62500 грн.

Щодо оспорювання відповідачем розрахунку заборгованості.

Так, позивач, з яким погодився суд першої інстанції, просить стягнути заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 57934 грн. 34 коп. Ця сума складається із заборгованості за коштами (50000 грн.), перерахованими на картковий рахунок, що згідно розрахунку складає 46383 грн. 10 коп., а також заборгованості за коштами, перерахованими за умовами Договору на рахунок кредитора для погашення процентів за перший день користування кредитними кошами (12500 грн.), що становить 11551 грн. 25 коп. Тому представник позивача помилково вказує про те, що заборгованість за кредитом становить 46383 грн 10 коп.

Також представник відповідача безпідставно вказує що зі сплачених боржником 22000 грн. в погашення кредиту 948 грн 75 коп. зараховано в погашення процентів за перший день користування кредитом, тоді як за перший день користування кредитом первісним кредитором було утримано проценти в розмірі 25% за день 12500 грн. Так, за умовами Договору за рахунок кредитних коштів було погашено частина оплати процентів за перший день користування кредитом в сумі 12500 грн., натомість ця сума є частиною загальної заборгованості за тілом кредиту. До того ж 25% від суми кредиту (62500 грн.) дорівнює 15625 грн., отже за рахунок кредиту (12500 грн.) було лише частково погашена сума процентів за користування кредитними коштами за перший день, тому наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам Договору, узгодженим відповідачем, та не спростований ним.

Не застосовними до справи, яка переглядається, висновки Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та Верховного Суду від 24 травня 20223 року у справі № 408/8199/16, оскільки встановлені у цих справах обставини не є тотожними зі справою, яка переглядається. Зокрема, у наведених в апеляційній скарзі постановах Верховний Суд вирішував питання стягнення процентів за користування кредитом за період правомірного користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України) та за період неправомірного користування кредитними коштами (статті 625 ЦК України).

Враховуючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд повно з`ясував обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду не скасовано і не змінено, судові витрати у цій справі покладаються на відповідача, апеляційний суд не проводить перерозподіл судових витрат, який здійснений судом першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Венделем Олегом Михайловичем, залишити без задоволення, рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________

Повна постанова складена 05 лютого 2026 року