Провадження №: 2-з/755/13/26
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви

про забезпечення позову

"26" січня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва, в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши заяву представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистим майном.

До суду від представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, у якій останній просить суд: накласти арешт на спірне майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтовується тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , в рівних частинах між сторонами, визнавши за ОСОБА_1 в порядку поділу майна право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Решту, частину вказаної квартири залишити у власності ОСОБА_3 . В свою чергу позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить визнати спірну квартиру АДРЕСА_1 її особистою власністю. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 обґрунтовує свій позов тим, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя в період шлюбу. Однак, право власності на вказане спільне сумісне майно подружжя було оформлено та зареєстроване лише за його дружиною - відповідачкою ОСОБА_3 . В свою чергу, із змісту зустрічного позову вбачається, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 вважає, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана нею за рахунок її особистих коштів, а тому, вважає спірну квартиру своєю особистою власністю. Враховуючи, що відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 має всі оформлені на неї правовстановлюючі документи на спірну квартиру, вважає спірну квартиру своєю особистою власністю та після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 має можливість вільно та одноособово розпоряджатися вказаним спірним майном, зокрема, має можливість самостійно (без згоди та участі ОСОБА_1 ) продати спірну квартиру, про що вона раніше неодноразово заявляла, а тому існує реальна загроза того, що ОСОБА_3 відчужить зазначене спірне майно, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду у цій справі, а тому існує необхідність у вжитті заходів забезпечення первісного позову, зокрема, необхідність в накладенні арешту на спірну квартиру. Вказаний захід забезпечення позову є співмірними із заявленою позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 вимогою про поділ спільної сумісної квартири подружжя.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, доходить наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_1 , в рівних частинах між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , а саме: визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 частину вказаної квартири залишити у власності ОСОБА_3 .

В свою чергу позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом просить суд визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_3 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18.01.2017.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, з урахуванням наведених до суду доводів та фактів, обраного представником позивача за первісним позовом виду забезпечення позову, у його відповідності до наведеної мети, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки посилаючись на ризики відчуження спірного майна, представник позивача за первісним позовом не надає жодних доказів в підтвердження вчинення відповідачем таких дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя - -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя: