ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/636/25

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/129/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої злочином (суддя Лібстер А.І.), ухвалене у с-ще Куликівка,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 06 вересня 2024 року близько 03:00 год, в умовах дії воєнного стану, відповідач, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом віджиму металопластикового вікна проник до житлового будинку домогосподарства АДРЕСА_1 та таємно викрав належне позивачці майно (зокрема взуття й інші речі), чим заподіяв матеріальну шкоду на суму 5 073,84 грн, визначену висновком експерта, яку добровільно не відшкодував. Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року у справі № 737/89/25 відповідача визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України. Внаслідок вчиненого злочину позивачка зазнала також моральних страждань: тривалий стрес, постійні переживання та психологічний дискомфорт, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача матеріальні збитки 5 073,84 грн та моральну шкоду 20 000 грн.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що встановлення вироком суду факту вчинення відповідачем кримінального правопорушення та його винуватості не звільняє позивача від обов`язку доведення наявності та розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, тоді як матеріалами кримінального провадження підтверджено повернення потерпілій викрадених речей (зберігальна розписка без зауважень щодо їх стану) та надання нею заяви про відсутність претензій матеріального характеру. Зазначене свідчить про відсутність доведених майнових втрат, які потребують грошової компенсації. Вимоги про відшкодування моральної шкоди зводяться до загальних тверджень і не підтверджені належними та допустимими доказами факту, характеру й обсягу немайнових втрат та причинного зв`язку з діями відповідача. У зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відсутність матеріальної шкоди, ототожнивши повернення речей заяву потерпілої у кримінальному провадженні з відсутністю майнових втрат. Розмір шкоди визначено висновком експерта у сумі 5 073,84 грн, а доказів її відшкодування матеріали справи не містять. Крім того, особа яка подала апеляційну скаргу зазначає, що внаслідок вчиненого щодо неї кримінального правопорушення та участі, як потерпілої у досудовому розслідуванні, вона зазнала психоемоційного напруження, пов`язаного з необхідністю надання пояснень, участі у слідчих діях і звернень до правоохоронних органів. Незаконне проникнення до житла та викрадення особистих речей спричинили переживання страху і тривожності, які, на її думку, перебувають у причинному зв`язку з діями відповідача. Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним обставинам і доводам та обмежився формальним посиланням на відсутність доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року у справі № 737/89/25, який набрав законної сили 26 травня 2025 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вироком також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 8 639,04 грн. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Вирішено питання про речові докази, а саме: сліди пальців рук з віконної рами, сліди пальців рук з картонної коробки, ніж - після набрання вироком законної сили знищити; ліхтарик марки «Wertvoll» моделі «Rx-8008»; ковдру ворсисту коричневого кольору; 5 пустих упаковок з-під макаронних виробів; 1 упаковку спагеті марки «Mutlu Makarna»; 4 пари кросівок марки «Aosili», білого кольору, розмірів 41393937; одну пару кросівок марки «Aosili» 40 розміру з маркуванням «Maybe ESTD 1980»; одну пару кросівок 40 розміру «Fashion», які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_1 , - залишити потерпілій ОСОБА_1 .

Цим вироком встановлено, що 06 вересня 2024 року близько 03 год 00 хв ОСОБА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом віджиму металопластикового вікна проник до житлового будинку, розташованого на території господарства АДРЕСА_1 , та таємно викрав майно, що належить ОСОБА_1 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду у розмірі 5 073 грн 84 коп., визначену висновком експерта № 1065/24-24 від 18 вересня 2024 року. Обвинувачений у судовому засіданні вину визнав та щиро розкаявся. Потерпіла, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має. За результатами дослідження матеріалів кримінального провадження суд дійшов висновку про доведеність інкримінованого діяння та правильність його кваліфікації за ч. 4 ст. 185 КК України, а також зазначив, що завдана потерпілій матеріальна шкода відшкодована (а.с. 14-15).

Згідно з довідкою про склад сім`ї № 272 від 18 вересня 2024 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , її чоловік, син та брат чоловіка (а.с. 13).

Відповідно до статей 127, 128 КПК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами цього Кодексу, а у неврегульованій частині - за правилами ЦПК України за умови, що це не суперечить засадам кримінального судочинства.

За п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належать до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно з п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, вирішує питання щодо пред`явленого цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Реальні збитки охоплюють, зокрема, втрати у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також необхідні витрати для відновлення порушеного права (ч. 2 ст. 22 ЦК України). За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 644/1546/23 зазначив, що відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права не охоплюється межами обвинувачення у кримінальному провадженні, а розмір компенсації визначається в межах заявленого цивільного позову та доводиться позивачем за правилами цивільного судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України), тому не обов`язково збігається з розміром шкоди, наведеним в обвинуваченні.

За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачка визначила розмір заподіяної їй матеріальної шкоди у сумі 5 073,84 грн, тобто у розмірі, визначеному висновком експерта у кримінальному провадженні щодо суми вартості викрадених речей. Вироком суду встановлено відшкодування завданої шкоди та зазначено про відсутність у потерпілої претензій матеріального характеру. Доказів, які б спростовували ці обставини, у межах даної справи не подано.

Водночас висновок місцевого суду про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди є передчасним. Із позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що позивачка пов`язує моральну шкоду з психоемоційними наслідками незаконного проникнення до житла та викрадення майна, а також із її участю як потерпілої у кримінальному провадженні. Факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення щодо позивачки встановлений вироком суду, який набрав законної сили, і є обов`язковим для суду в частині того, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

За змістом статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, спричинених протиправним посяганням на недоторканність житла та майно, а її розмір визначається судом з урахуванням характеру правопорушення, глибини страждань і вимог розумності та справедливості.

Оцінивши обставини вчиненого злочину, доводи позивачки про страх, тривожність і психологічний дискомфорт, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів істотних чи тривалих негативних наслідків для її здоров`я або життєвих зв`язків, колегія суддів вважає наявними підстави для компенсації моральної шкоди, проте заявлений розмір є завищеним. З огляду на засади розумності і справедливості розмір грошової компенсації моральної шкоди підлягає визначенню у сумі 5 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 п.2 ч.2 ч.6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу в суді першої інстанції позивачка надала договір про надання правничої допомоги від 20 вересня 2024 року, ордер, акт-розрахунок від 10 липня 2025 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10 липня 2025 року на суму 8000 грн (а.с. 8-10, 16-18)

Колегія суддів за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Кравченко В.В. робіт (підготовка та подання позовної заяви) і часткове задоволення позову, прийшла до висновку що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 8000,00 грн є не співмірним зі складністю справи, обсягом наданої роботи та часом її виконання, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 2 000 грн.

Оскільки позивачка відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено частково (19,94 %), судовий збір за розгляд справи підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог: за розгляд справи судом першої інстанції - 241,51 грн, за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 362,27 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 000 грн моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у сумі 241,51 грн та за розгляд справи судом апеляційної інстанції у сумі 362,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: