ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/153/25 Номер провадження 22-ц/814/431/26Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом овариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Котяш Ірини Миколаївни

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року позивач, ТОВ "Фінансова компанія "Процент", звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 5674-3523-1 від 21.01.2024 року в розмірі 43125,00 грн, а також судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу в розмірі10000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 21.01.2024 року між ТОВ "Фінансова компанія "Процент" та відповідачем було укладено Кредитний договір № 5674-3523-1. Відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн, строком на 365 днів (до 20.01.2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ "КБ "ПриватБанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).

Позивач вказує, що ТОВ "Фінансова компанія "Процент" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 21.01.2024 року.

Заборгованість відповідача за Кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 31.12.2024 року становить 43125,00 гривень за період 21.01.2024 року по 31.12.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та графіку платежів.

З огляду на неналежне виконання відповідачем взятих зобов`язань, та наявність заборгованості, позивач вимушений звернутись до суду та просив вказаний борг стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку.

Станом на дату звернення до суду заборгованість не сплачена, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" заборгованість за Кредитним договором № 5674-3523-1 від 21.01.2024 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 43125,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент» судові витрати у виді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог, так як вони підтверджуються зібраними по справі та дослідженими судом письмовими доказами.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Котяш Ірина Миколаївна, посилаючись на неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, прохало рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на підставу доказу заборгованості за кредитними договорами позивачем не надано виписки по рахунку позичальника.

Наголошує, що копія договору та інформація «Fondy» не є первинними документами, які підтверджують дати та суми зарахування на рахунок відповідача коштів.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні документи, які передбачені ст.ст.22, 25 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів на рахунок відповідачки, а також те, що такий переказ є завершеним.

Вказує на те що, суд першої інстанції не надав належної оцінки розрахованим позивачем відсотків, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Вважає, що нараховані позивачем відсотки є явно завищеними та не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вказує, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, вважає, що стягнуті з ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн є не обґрунтованими, їх вартість значно завищена та не відповідає критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи.

Просила суд, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Здійснити перерозподіл судових витрат.

У поясненнях на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Процент» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачем наголошено, що кредитний договір №5674-3523-1 від 21.01.2024 року укладений між сторонами справи у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором 355563.

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредит.

Звертають увагу на те, що будь-які зміни умов Договору № 5674-3523-1 від 21.01.2024 року не вносилися.

Зазначає, що укладення відповідачем з позивачем Договору № 5674-3523-1 від 21.01.2024 року це право, а не обов`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд ним, який є вільним у своєму виборі.

При цьому відповідач не був обмежений ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим Договором.

Крім того, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору.

Підкреслюють, що денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі.

Зазначає про те, що відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її.

Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості, порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 21.01.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 5674-3523-1, відповідно до умов якого позивач як кредитор надав відповідачу у борг кошти, які відповідач був зобов`язаний повернути та сплатити відсотки за користування ними.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 355563 направлявся відповідачу на його мобільний номер, який зазначений у кредитному договорі.

Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Кредитний договір був підписаний шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 355563 в особистому кабінеті на веб сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua.

На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.1.3 Сума кредиту (загальний розмір) складає 5000,00 грн. Мета кредиту - споживчі цілі.

Процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою (п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 1.3 строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатків №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів.

Невід`ємною частиною цього договору є правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Процент», які розміщені на сайті товариства (п. 1.5 договору).

Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс Fondy або іншим способом (п. 1.7 договору).

Для мінімізації зальних витрат позичальника за кредитним договором, товариство рекомендувало позичальнику здійснити повне погашення нарахованих процентів та кредиту відповідно до розрахунку:

дата видачі кредиту - 21.01.2024; дата платежу процентів першого періоду - 05.02.2024; сума кредиту - 5000,00 грн; нараховані проценти за користування кредитом - 1875,00 грн; разом до сплати - 6875,00 грн (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.1.1 договору Товариство має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором.

Позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит (п. 2.4.1 договору).

Даний договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті товариства відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 6.1 договору).

Кредитний договір підписаний 21 січня 2024 року електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором та цього ж дня кредитні кошти у сумі 5000 грн перераховано на карту позичальника, що підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua/. Одноразовий ідентифікатор 355563 відправлено на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.25).

ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку.

Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитними коштами згідно графіку платежів, за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 43125,00 грн.

Задовольняючи позов, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки наявність суми заборгованості підтверджена належними доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині нарахування районним судом відсотків без врахування положень Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується укладення між сторонами кредитного договору № 5674-3523-1 від 21 січня 2024 року та погодження його умов.

Відповідно до умов договору грошові кошти у розмірі 5 000 грн надані відповідачу строком на 365 днів, зі стандартною процентною ставкою 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Як встановлено судом, відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що свідчить про невиконання взятих на себе відповідачем зобов`язань.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення відсотків у повному обсязі, тобто без врахування положень ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування".

Визначаючи розмір заборгованості за процентами, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

В свою чергу, частини перша, друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставка визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

Частини перша та п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення договору) вказує, що у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема: 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та слати процентів; 9) орієнтовна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Встановивши наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків у повному обсязі, тобто без врахування положень ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно розрахунку наданого позивачем проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за ставкою 912,5% річних, тобто 2,5 % у день.

Так, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Згідно пункту 17 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Враховуючи набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» 24.12.2023, перші 120 днів до 22.04.2024, наступні 120 днів до 20.08.2024.

Колегія суддів звертає увагу, що кредитний договір № 5674-3523-1 від 21 січня 2024 року укладений після внесення змін до Законом України «Про споживче кредитування», які набрали законної сили 24 грудня 2023 року.

За вказаних обставин до правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору № 5674-3523-1 від 21 січня 2024 року, підлягають застосуванню вищезазначені положення законодавства.

Тобто з 22 квітня 2024 року фінансова установа мала право нараховувати проценти у розмірі, що не перевищує 1,5 % на день, а з 20 серпня 2024 року 1% на день.

Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

Тому необґрунтованими є доводи позивача, викладені в поясненнях щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,5 % за весь період нарахування заборгованості.

Керуючись вимогами Закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що вона отримала кредитні кошти 21.01.2024 року у розмірі 5 000,00 грн.

Згідно вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 %, відтак, за період з 21.01.2024 року по 22.04.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 11500,00 грн ( 5000,00 х 2,5% х 92 дні).

Починаючи з 22.04.2024 року - денна ставка має становити не більше 1,5%.

За період з 22.04.2024 року по 20.08.2024 року розмір процентів становить 9000,00 грн (5000,00 грн х 1,5% х 120 днів).

За період з 20.08.2024 року по 20.01.2025 року розмір процентів становить 7650,00 грн (5000,00 грн х 1% х 153 днів)

Всього заборгованість за нарахованими відсотками складає - 28150,00 грн.

Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №5674-3523-1 від 21.01.2024 року по нарахованим та несплаченим процентам складає 28150,00 грн.

Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру стягнутих відсотків.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам, у зв`язку з чим рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині стягнення відсотків шляхом зменшення розміру стягнутих відсотків до 28150,00 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Процент» щодо необґрунтованості визначеного судом до стягнення з відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 1ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

За змістом ч. 1, 2ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 навів правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Представництво інтересів ТОВ «ФК «Процент» в суді першої інстанції адвокат Руденко К.В. здійснював на підставі укладеного між ними договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року (а.с. 45-46) та довіреності на представництво інтересів товариства в судах України від 03 червня 2024 року (а.с. 48).

Згідно з витягом з реєстру № 1 від 27 листопада 2024 року до акту приймання-передачі наданих послуг № 7 до договору про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року адвокат Руденко К.В. надав ТОВ «ФК «Процент» послугу підготовка позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості вартістю 9 000 грн та складання адвокатського запиту про витребування доказів вартістю 1 000 грн. Загальна кількість складених позовних заяв становить 10 шт. на загальну вартість 90 000 грн (а.с. 49).

29 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Процент» перерахувало на рахунок представника грошові кошти в сумі 90 000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 1351 від 29 листопада 2024 року (а.с. 50).

Беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат позивача на правничу допомогу у суді першої інстанції, об`єм і зміст складеної адвокатом позовної заяви, співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часткове задоволення позову, колегія суддів доходить висновку, що визначений районним судом розмір витрат на професійну правничу допомогу разом із сумою судового збору у розмірі 28150,00 грн, який необхідно стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент», відповідає критеріям реальності витрат на послуги адвоката та розумності їхнього розміру.

Ураховуючи викладене, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю відповідача, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних до нього умовах.

Відповідно до ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідач свідомо звернулась до ТОВ «ФК «Процент» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору та погоджується з ними, повністю розуміє свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняв на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталась до ТОВ «ФК «Процент» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась з усіма умовами такого договору.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право, відповідно до п 5.3 Договір може бути розірваним у випадках передбаченим чинним законодавством та самим Договом, ним не скористалась.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Ураховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, ОСОБА_1 мала можливість не вступати у кредитні відносини з ТОВ «ФК «Процент», якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилась на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру сум, присуджених до стягнення належними доказами, якими мають бути первинні бухгалтерські документи, колегія суддів вважає необґрунтованими. Факт здійснення відповідної банківської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у сукупності, зокрема детальним розрахунком, який відображає рух коштів, періоди нарахування та внесення платежів, а також алгоритм нарахування відсотків.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, за подачу апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2906,88 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суд від 23 вересня 2025 року, ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору у розмірі 2906,88 грн до ухвалення у справі рішення по суті.

Ураховуючи те, що позов задоволено на 65 % з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1574,56 грн.

У задоволенні позовних вимог відмовлено на 35 %, таким чином з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1017,41 грн.

Із огляду на викладене, пропорційно задоволеним вимогам позову, шляхом взаємозаліку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 557,15 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Котяш Ірини Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №5674-3523-1 від 21.01.2024 року по нарахованим та несплаченим відсоткам у розмірі 28150,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір у розмірі 557,15 грн.

Рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1889,47 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль