У Х В А Л А

04 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В., за участю секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВстановиВ таке.

У провадженні Покровського районного суду міста Кривого Рогу перебуває зазначена позовна заява. Ухвалою суду у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13 січня 2026 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає про те, що має бажання зберегти сім`ю, і у зв`язку з цим просить суд надати сторонам строк для примирення. Крім того, просив суд розгляд справи проводити без його участі.

26 січня 2026 року від представника позивача ОСОБА_3 на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у якому позивач повторно підтримала позовні вимоги. Зазначено, що позивач не бачить необхідності у наданні строку для примирення подружжя, відповідно, не підтримує таке прохання відповідача.

У судове засідання, призначене на 04.02.2026 о 08:45 год, сторони не з`явились.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що участь в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та письмово викладену позицію обох сторін у справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання, чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства, суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.

Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком.

В своєму клопотанні позивач не навів суду обставин, які свідчили б про можливість збереження шлюбу, не зазначив причин, з яких сторонам необхідний додатковий час для примирення. Судом врахована позиція позивача, відповідно до якої позивач наполягає на розірванні шлюбу та не бачить необхідності в наданні строку на примирення.

Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Важливим також є той факт, що позовну заяву про розірвання шлюбу подано позивачем в листопаді 2025 року, однак до сьогодні, за час розгляду справи про розірвання шлюбу у суді (близько чотирьох місяців) подружжя так і не примирилось.

Враховуючи вищевикладене, відсутність належного обґрунтування клопотання відповідача та відсутність волевиявлення з боку позивача щодо встановлення строку на примирення, суд вважає, що задоволення клопотання відповідача суперечитиме ст. 24, 56 СК України, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 251, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

постановив таке.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення, подане у межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, набирає законної сили з моменту підписання. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу складено та підписано 04 лютого 2026 року.

Суддя М. В. Швець