ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 761/10943/22

провадження № 61-4441св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбовий Володимир Анатолійович,

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.

у справі

за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач)

до

відповідача ОСОБА_1 (далі - відповідач)

третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна (далі - третя особа)

про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності,

ухвалив постанову про таке:

I. Вступ

1. У червні 2022 рокупозивач звернувся до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

2. Відповідач позовні вимоги не визнав.

3. Суд першої інстанції позов задовольнив, і його позицію підтримала апеляційна інстанція.

4. Відповідач оскаржив рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі. Також послався на порушення судами норм процесуального права.

5. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

6. Позов обґрунтований так:

- тітці позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (далі - квартира);

- оскільки інших спадкоємців у ОСОБА_3 не було, позивач 26 березня 2021 року у встановленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О. С. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу;

- 05 липня 2021 року приватний нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки останній не подав правовстановлюючих документів на квартиру, а під час перевірки нотаріус встановив, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на цю квартиру зареєстроване за іншою особою;

- позивачеві стало відомо, що 20 травня 2020 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., за яким ОСОБА_3 відчужила на користь відповідача належну їй квартиру;

- проте квартира вибула з володіння ОСОБА_3 без її відома та не з її волі;

- так, 13 травня 2020 року ОСОБА_3 виявила втрату ключів від квартири, свого паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків, з приводу чого звернулась до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з відповідною заявою;

- 01 червня 2020 року ОСОБА_3 , яка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Л. В. для переоформлення банківської картки покійного чоловіка, дізналась, що після втрати нею документів право власності на належну їй квартиру було зареєстровано за відповідачем;

- жодних правочинів щодо відчуження належної їй квартири ОСОБА_3 не укладала. Також вона виявила відсутність правовстановлюючих документів на квартиру;

- 02 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР з попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК);

- в ході досудового розслідування було встановлено, що невідома особа, скориставшись документами ОСОБА_3 та вклеївши своє фото до її паспорта, від її імені уклала договір купівлі-продажу квартири з відповідачем.

7. Посилаючись на те, що спірна квартира неправомірно вибула з власності ОСОБА_3 , позивач просив:

- визнати за ним право власності на квартиру в порядку спадкування;

- витребувати квартиру з незаконного володіння відповідача;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем, вчинену на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2020 року.

ІII. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

8. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року, позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію за відповідачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20 травня 2020 року між ОСОБА_3 та відповідачем.

Визнано за позивачем право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувано квартиру із чужого незаконного володіння відповідача на користь позивача.

Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 047,00 грн.

9. Задовольняючи позов, судпершої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з таких мотивів:

- законний власник спірної квартири ОСОБА_3 за своє життя жодних договорів з відчуження належної їй квартири не укладала, а відповідач набув у власність цю кватиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного від імені ОСОБА_3 з використанням іншою особою підробленого документа. Такий договір купівлі-продажу порушує публічний порядок, тому є нікчемним з моменту укладення;

- у зв`язку з нікчемністю договору купівлі-продажу, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем, позов у частині вимоги про скасування державної реєстрації права власності є обґрунтованим та підлягає задоволенню;

- позивач (племінник) є єдиною особою, яка у встановлений строк заявила про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , тому він в силу закону має право на отримання спадкового майна у власність в порядку спадкування за законом;

- спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття, тобто з 18 жовтня 2020 року, проте він з незалежних від нього причин не може оформити право власності на спадкове майно, тому наявні підстави для задоволення позову у частині вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування;

- оскільки належна ОСОБА_3 квартира вибула з її власності на підставі нікчемного правочину, при цьому за позивачем як єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру, з метою захисту порушених прав позивача квартиру слід витребувати із чужого незаконного володіння відповідача.

ІV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

10. У касаційній скарзі представник відповідача - адвокат Горбовий В. А. просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

11. Касаційна скарга обґрунтована таким:

- суди попередніх інстанцій не визначили належний та ефективний спосіб захисту, на застосування якого позивач мав право;

- позов про витребування майна з чужого незаконного володіння є самостійною позовною вимогою, вирішення якої не залежить від вирішення інших пред`явлених вимог;

- рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. При цьому вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), є неефективними;

- позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки він ніколи не був власником квартири;

- відповідач укладав договір купівлі-продажу квартири з її власником - ОСОБА_3 . Такий договір укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, сторонами не оспорювався та не визнаний недійсним (є чинним);

- доказів того, що договір купівлі-продажу сторонами не укладався, сторони (продавець та покупець) його не підписували, продавець не отримувала кошти за вказаним правочином чи що нотаріус порушив порядок посвідчення вказаного правочину, позивач до суду першої та апеляційної інстанцій не надав;

- за адресою реєстрації відповідач не отримував жодної кореспонденції у справі № 761/10943/22 ні від суду, ні від позивача та його представника;

- суди не взяли до уваги пояснення відповідача від 25 травня 2024 року, не надали їм оцінку, а також не зазначили мотиви, з яких пояснення відповідача щодо обставин вчинення договору купівлі-продажу квартири не прийняли до уваги;

- фактично адвокат Горбовий В. А. не мав (був позбавлений) можливості подати до суду свої клопотання, докази, інші процесуальні документи під час підготовчого судового засідання;

- матеріали справи не містять інформації про те чи зверталися до нотаріуса інші особи (крім позивача) із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 ; чи перевірялася нотаріусом інформація про наявність інших спадкоємців за законом стосовно майна ОСОБА_3 ; чи повідомляв нотаріус інших спадкоємців за законом про відкриття спадщини, наявність спадкового майна і заведення спадкової справи;

- адвокат Горбовий В. А. та відповідач не є стороною у спадковій справі, яка заведена щодо майна померлої ОСОБА_3 , тому нотаріус не мав права надавати їм інформацію щодо цієї справи чи ознайомлювати з нею. Тому відповідач заявив клопотання про витребування матеріалів та інформації у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О. С., у задоволенні якого суд першої інстанції безпідставно відмовив, посилаючись на те, що відповідачем не підтверджено факту неможливості отримання вказаних у клопотанні доказів самостійно. Суд не звернув увагу на те, що матеріали спадкової справи є нотаріальною таємницею і надати таку інформацію нотаріус може тільки за ухвалою суду;

- суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про допит в якості свідка старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві Пустохіна В. О., у провадженні якого перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за фактом надходження заяви ОСОБА_3 , а також про витребування матеріалів досудового розслідування;

- позивач та його представник подали до суду докази (висновок портретної експертизи) з порушенням порядку, встановленого ЦПК, а саме: попередньо їх не направили та не надали суду докази відправлення іншим учасникам справи;

- копію клопотання про долучення доказів представник позивача направив відповідачу за адресою його реєстрації, за якою він не проживає, при тому, що в матеріалах справи були клопотання адвоката Горбового В. А., в яких була вказана адреса фактичного проживання відповідача;

- також у клопотанні про долучення доказів не зазначено, в якої особи зберігаються оригінали поданих документів;

- суди першої та апеляційної інстанцій не надали вказаним обставинам належної оцінки і дослідили докази, які подані з порушенням встановленого порядку, під час розгляду справи по суті та врахували їх під час ухвалення судового рішення;

- висновок експертом був складений на підставі дослідження не оригіналів, а ксерокопій документів, які були йому надані представником позивача, а не судом. Такий висновок експерта є неналежним та недостовірним доказом, тому суд помилково прийняв його і поклав в основу судового рішення;

- суд першої інстанції не розглядав можливого факту підписання договору купівлі-продажу від 20 травня 2024 року саме ОСОБА_3 ;

- експертиза проводилася між ксерокопіями фото (а не на підставі оригінальних фото) ОСОБА_3 , зроблених з різницею у 22 роки. Суд першої інстанції не надав оцінку такій обставині;

- багато сумнівів викликає поведінка померлої ОСОБА_3 , а особливо те, що 20 травня 2020 року вона уклала договір купівлі-продажу квартири і отримала кошти від продажу, а вже 21 травня 2020 року звернулася до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві із заявою щодо втрати паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податківта ключів від вхідних дверей квартири;

- суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на укладення договору купівлі-продажу квартири лише на підставі висновку портретної експертизи (неналежного доказу), без призначення і без проведення почеркознавчої експертизи;

- у аналогічній справі № 761/10038/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О. І., про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності, на відміну від цієї справи, суд призначив посмертну судову почеркознавчу експертизу;

- відповідач є добросовісним набувачем, сплатив кошти за відплатним договором, набув право власності на майно (квартиру). Нотаріусом під час посвідчення договору було дотримано усіх істотних його умов;

- суди застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 490/10190/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, від 11 червня 2020 року у справі № 141/875/17-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 624/600/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 201/13235/15-ц, від 11 червня 2018 року у справі № 916/613/17, Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

V. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

12. 14 жовтня 2025 року представник позивача подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила залишити цю скаргу без задоволення, вказавши такі мотиви:

- позивач позбавлений можливості оформити спадкові права на квартиру через реєстрацію права власності на неї за відповідачем. Така обставина є підставою для судового захисту прав позивача в обраний ним спосіб;

- квартира не вибула з володіння ОСОБА_3 , а тому входить до спадкової маси у спадщині, яка відкрилася після її смерті;

- спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього;

- відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину;

- посилання відповідача на застосування позивачем неналежного способу захисту є помилковим;

- судова практика, на неврахування якої судами першої та апеляційної інстанцій посилається відповідач, не є релевантною, проте не спростовує правильності оскаржуваних судових рішень;

- доводи відповідача про те, що віндикаційний позов не може бути пред`явлений до законного володільця майна, суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17;

- на час подання позову відома була лише адреса реєстрації відповідача. Іншої інформації щодо фактичного місця проживання відповідача не було. Тому всі процесуальні документи та повістки надсилалися відповідачеві за відомою на той час адресою відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідні докази направлення наявні в матеріалах справи. Це не вплинуло на правильність судового розгляду справи. Заяву про направлення процесуальних документів на іншу адресу відповідач не подавав;

- участь представника відповідача в судових засіданнях, подання письмових пояснень, клопотань про відкладення судового розгляду із зазначенням дат судових засідань, наявність доказів відправлення відповідних повідомлень відповідачеві, зокрема, й на його фактичну адресу, його представнику, та його обізнаність про час і місце судового розгляду свідчать про те, що у відповідача не було перешкод у можливості ознайомитися з інформацією про хід розгляду справи;

- доводи відповідача щодо незадоволення судом клопотань про витребування доказів та допит свідків зводяться лише до незгоди з судовим рішенням. Тим більше, що клопотання були подані відповідачем в позапроцесуальний спосіб та з метою затягування судового розгляду, оскільки такі ж клопотання вже розглядалися в аналогічній справі № 761/10038/22;

- допит слідчого, як і витребування матеріалів кримінального провадження, яке ще не закінчено, є неможливим через тайну слідства;

- копію висновку експерта було у встановленому порядку направлено відповідачеві, про що до суду надано відповідні докази. Сумніватися у правильності висновків експерта за результатами проведення портретної експертизи підстав немає;

- у справі № 761/10038/22 було проведено почеркознавчу експертизу, де порівнювалися зразки почерку ОСОБА_3 та невідомої особи, яка видавала себе за ОСОБА_3 за тим самим підробленим паспортом, що і у цій справі. Почеркознавча експертиза встановила, що почерк та підпис не належать ОСОБА_3

VІ. Рух справи у суді касаційної інстанції

13. У квітні 2025 року представник відповідачазвернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

14. Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.

15. Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження.

16. 24 вересня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

17. Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу, відмовлено у задоволенні клопотання, поданого представником відповідача, про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, справу призначено до судового розгляду.

VІI. Фактичні обставини, встановлені судами

18. ОСОБА_3 була тіткою позивача.

19. ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11 грудня 1997 року серії НОМЕР_1 .

20. 13 травня 2020 року ОСОБА_3 виявила втрату ключів від квартири, свого паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків, з приводу чого звернулась до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з відповідною заявою.

21. 20 травня 2020 року особою від імені ОСОБА_3 (продавець) з відповідачем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І. та зареєстрований в реєстрі за № 599, за яким на користь відповідача відчужено належну ОСОБА_3 квартиру.

22. В цей же день на підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 52309154 щодо реєстрації за відповідачем права власності на квартиру.

23. 01 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Л. В. для переоформлення банківської картки покійного чоловіка, та їй стало відомо, що право власності на належну їй квартиру зареєстровано за іншою особою, у зв`язку з чим вона подала до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР з попередньою кваліфікацією за частиною четвертою статті 190 КК.

24. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

25. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є позивач, який 26 березня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О. С. із заявою про прийняття спадщини.

26. Постановою приватного нотаріуса від 05 липня 2021 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неподанням ним правовстановлюючих документів на квартиру та наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо реєстрації права власності на квартиру за іншою особою.

27. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 05 лютого 2024 року № СЕ-19/111-24/354-ФП, складеного в рамках кримінального провадження, у зображеннях особи жіночої статі у копії паспорта серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 у файлах графічних документів і у зображеннях на аркушах паперу з написом «фото з копії паспорта», «копія паспорта з посвідчувальним написом нотаріуса» та у зображеннях особи жіночої статі у файлах і у зображеннях на аркушах паперу з написом «відцифрований образ з демографічного реєстру», «відцифрований образ ОСОБА_3 з Єдиного демографічного реєстру України» зображені різні особи.

VІІI. Позиція Верховного Суду

28. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 5), Верховний Суд зазначає таке.

Характер правовідносин

29. У цій справі спір виник щодо права власності позивача в порядку спадкування на квартиру, яка вибула із власності спадкодавиці за відплатним договором купівлі-продажу, що не містить підпису останньої, а від її імені був підписаний сторонньою особою (див. пункти 6-7).

30. Для захисту своїх прав позивач заявив вимоги про:

- визнання права власності на квартиру в порядку спадкування;

- витребування квартири з незаконного володіння відповідача;

- скасування державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, вчинену на підставі договору купівлі-продажу (див. пункт 7).

Щодо вимоги про визнання права власності на квартиру

АДРЕСА_2 . У цій справі позивач просив визнати за ним право власності на квартиру в порядку спадкування після померлої тітки, оскільки інших спадкоємців у неї не було (див. пункт 6).

32. Верховний Суд звертає увагу на те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, який має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, і спадкове майно не змінило володільця на іншого спадкоємця (спадкоємців), у випадку з нерухомим спадковим майном - не зареєстроване за спадкоємцем (спадкоємцями) померлого на праві власності (див. пункт 37 постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 303/6910/22).

33. Проте цей суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 1277 ЦК у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

34. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див. постанову Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18).

35. Далі Верховний Суд підкреслює, що тлумачення статті 51 ЦПК свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

36. Так, згідно із частинами першою та другою статті 51 ЦПК суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

37. За змістом наведеної норми процесуального права (див. пункт 36), з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (див. постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 318/74/20-ц).

38. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21). В такому випадку не перевіряється належність обраних позивачем способів захисту та обґрунтованість позовних вимог.

39. У цій справі суди встановили, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , який звернувся до приватного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини.

40. Позовну вимогу про визнання права власності позивач пред`явив до ОСОБА_1 , на користь якого була відчужена квартира за договором купівлі-продажу і який не є спадкоємцем померлої. До Київської міської ради позивач позовних вимог не заявляв та клопотань про залучення її до участі у справі як співвідповідача не подавав.

41. За таких обставин, суди помилково задовольнили вимогу позивача про визнання права власності у порядку спадкування на квартиру, пред`явлену до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду слід скасувати і відмовити у задоволенні такої позовної вимоги з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки Київська міська рада не була залучена як співвідповідач.

Щодо витребування квартири із чужого незаконного володіння

42. У спірних правовідносинах позивач заявив вимогу про витребування квартири, яку він успадкував після померлої тітки, вважаючи, що ця квартира перебуває у володінні відповідача без установлених законом підстав (див. пункти 6-7).

43. Верховний Суд нагадує, що спадкоємець, який прийняв спадщину може пред`являти віндикаційний позов (див. постанову Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 465/4103/21).

44. Тобто пред`явлення віндикаційного позову спадкоємцем нерухомого майна є належним способом захисту у спірних правовідносинах.

45. Для оцінки наявності підстав для витребування квартири необхідно перевірити ряд обставин та надати їм відповідну правову кваліфікацію.

46. Проте висновуючи, що договір купівлі-продажу порушує публічний порядок, а тому є нікчемним, суди не врахували те, що відповідно до абзацу першого частини першої статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

47. Обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку купівлі-продажу) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення.

48. Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину.

49. Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьому підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину.

50. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність.

Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним в силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.

Факт нотаріального посвідчення такого правочину не свідчить про дотримання сторонами письмової форми правочину, невід`ємним реквізитом якої є підписи сторін, та не змінює правового наслідку неузгодження сторонами правочину його істотних умов у виді його неукладеності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17).

51. З огляду на викладене, суди не врахували, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який від імені продавця підписаний сторонньою особою та при нотаріальному посвідченні якого використано викрадені документи, а особу продавця встановлено на підставі підробленого документа, за умови невстановлення факту зловживання з боку продавця своїми правами, потрібно кваліфікувати як неукладений.

52. Встановлення цих обставин впливає на можливість позивача витребувати спірне майно.

53. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що стаття 387 ЦК закріплює право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, а стаття 388 ЦК право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

54. Судові рішення, ухвалені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19).

55. Суд першої інстанції у цій справі не врахував викладених обставин, не визначився належним чином з правовою природою договору купівлі-продажу нерухомого майна та передчасно кваліфікував цей договір як нікчемний, не перевірив, чи є підстави для його неукладеності, а також не перевірив добросовісность/недобросовісність набувача.

56. Апеляційний суд на зазначені порушення районного суду уваги не звернув та помилково залишив рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

57. Під час нового розгляду справи суд першої інстанції має врахувати наявність підстав для визнання правочину неукладеним, перевірити добросовісность/недобросовісність набувача, що впливає на можливість витребування спірного майна.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації

58. Верховний Суд звертає увагу, що загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК.

59. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким,

а цілком конкретним способом захисту свого права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

60. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19).

61. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).

62. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19).

63. Вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

64. З огляду на викладене суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині вимоги про скасування державної реєстрації, не звернув увагу, що позивач, звернувшись з такою вимогою, обрав неефективний спосіб захисту, застосування якого не призведе до поновлення його прав і не відновить володіння майном.

65. Апеляційний суд, переглянувши рішення суду першої інстанції в цій частині та погодившись з наведеними висновками, недоліки, допущені судом, не усунув.

66. У зв`язку з чим судові рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні такої позовної вимоги з підстав обрання неналежного способу захисту.

Щодо доводів касаційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи

67. У касаційній скарзі представник відповідача зазначає про те, що за адресою реєстрації відповідач не отримував жодної кореспонденції у справі № 761/10943/22.

68. Такі доводи є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

69. Так, у позовній заяві позивач вказав, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Суд першої інстанції на запит отримав інформацію щодо підтвердження такого місця реєстрації відповідача (т. 1 а. с. 61). Інших відомостей щодо місця реєстрації чи проживання відповідача в суду не було.

70. Судову повістку, надіслану за вказаною адресою, про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 19 січня 2023 року, останній отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а. с. 77).

71. 19 лютого 2024 року представник відповідача подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (т. 2 а. с. 11). Про те, що розгляд справи був призначений на 29 лютого 2024 року, представник відповідача був повідомлений, що вбачається з тексту поданого ним клопотання. Однак, в судове засідання ні представник відповідача, ні відповідач не з`явилися, тому суд першої інстанції 29 лютого 2024 року постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у їх відсутності (т. 2 а. с. 32).

72. Таким чином, доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості під час підготовчого судового засідання подати клопотання про витребування доказів, допит свідків і призначення експертизи, спростовуються матеріалами справи.

73. Про призначення справи до розгляду на 27 травня 2024 року представник відповідача також був належним чином повідомлений, що підтверджується відповідною розпискою (т. 2 а. с. 34).

74. 11 вересня 2024 року суд першої інстанції ухвалив рішення у цій справі за участю представника відповідача в судовому засіданні (т. 2 а. с. 86-91).

75. З огляду на викладене, підстав стверджувати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи, немає.

ІX. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

76. Верховний Суд частково погоджується із доводами касаційної скарги, які дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права.

77. У зв`язку із наведеним касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно скасувати.

В частині вимог про визнання права власності в порядку спадкування і про скасування державної реєстрації права власності - ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову,що відповідає нормам статей 409, 412 ЦПК.

В частині вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння - справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, що відповідає статті 411 ЦПК.

78. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

79. Враховуючи, що справа в частині направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

В такому випадку розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбовий Володимир Анатолійович, задовольнити частково.

2. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року в частині вимог про визнання права власності в порядку спадкування і про скасування державної реєстрації права власності скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

3. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року в частині вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат І. О. Дундар А. Ю. Зайцев Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко