Провадження № 2/161/1670/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Рудської С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 серпня 2024 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 506709-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 19 000,00 грн., строком кредитування 24 тижня (168 днів), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на день (стандартна ставка), або 1,15159869% на день (знижена ставка) та комісії за надання кредиту у розмірі 2 850,00 грн.

Позивач зазначає, що станом на 01 грудня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 14 376,97 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9 234,70 грн; суми прострочених платежів по процентах 5 142,27 грн.

З наведених вище підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 14 376,97 грн.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що вона на погашення кредиту сплатила разом 38 082,38 грн, тому вважає, що заборгованість перед відповідачем у неї відсутня. У заперечення на позов відповідач вказала, що сплатила 40 207,18 грн. Також вказує про несправедливість умов про нарахування відсотків. Окрім того, посилається на свій складний матеріальний стан, у зв`язку з навчанням в інтернатурі та введенням на території України воєнного стану.

У відповіді на відзив та неодноразових додаткових поясненнях позивач фактично повторив доводи свого позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 серпня 2024 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 506709-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 19 000,00 грн., строком кредитування 24 тижня (168 днів), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на день та комісії за надання кредиту у розмірі 2 850,00 грн.

Позивач зазначає, що станом на 01 грудня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 14 376,97 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9 234,70 грн; суми прострочених платежів по процентах 5 142,27 грн.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів за ним є обґрунтованими.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про часткову оплату за кредитним договором, адже всі здійснені відповідачем платежі враховані у розрахунку позовних вимог, що доданий до позову (рядок «Надходження протягом дня. Всього»).

Зокрема у цьому розрахунку враховані платежі:

08.08.2024 на суму 200.00 грн, 12.08.2024 на суму 1000,00 грн, 13.08.2024 на суму 400,00 грн, 15.08.2024 на суму 2520,00 грн, 26.08.24 на суму 3991,48 грн, 12.09.2024 на суму 4146,09 грн, 14.09.2024 на суму 3722,36 грн, 25.09.2024 на суму 1800,00 грн, 28.09.2024 на суму 1992.23 грн, 12.10.2024 на суму 3933,95 грн, 23.10.2024 на суму 200.00 грн, 27.10.2024 на суму 3876,28 грн, 12.11.2024 на суму 4158,70 грн, 24.11.2024 на суму 4120,00 грн, 09.12.2024 на суму 4 146,09 грн.

Враховуючи положення п.3.5 договору стосовно черговості зарахування платежів від відповідача, частина коштів була спрямована на погашення процентів за користування кредитом, і лише після їх погашення на тіло кредиту. Саме з цих підстав, не зважаючи на періодичні платежі відповідача, утворилася заборгованість, яка не погашена нею повністю.

Окрім того, заперечуючи розрахунок позивача відповідач свого контрозрахунку не надала, а також не вказала, в чому ж саме, на її думку, є неправильним розрахунок позивача.

Що стосується доводів відповідача про несправедливість умов про нарахування відсотків за кредитом, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Примірний перелік несправедливих умов споживчого договору наведений у частині третій цієї ж статті і включає в себе, зокрема, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5).

При цьому, перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (частина четверта статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Вказуючи про те, що умови договору позику є несправедливим в частині розміру відсотків та комісії відповідач не зазначає, за яким саме критерієм, передбаченим частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вони становлять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Суд зазначає, що відповідач скористався послугами так званого «мікрокредитування» небанківською установою на невелику суму та короткий строк надання кредиту. Для таких договорів є звичною практика встановлення високих відсотків кредитування та комісії, в обмін на полегшені вимоги до платоспроможності позичальника. При цьому встановлений у договір розмір відсотків у розмірі 1,15159869 % на день (знижена ставка), або 1,5% на день (стандартна ставка) є звичною практикою у цій сфері та не перевищує розмір денної процентної ставки, який передбачений ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», з врахуванням положень п.17 Прикінцевих та перехідних положень цього закону.

Відповідач, укладаючи договір з позивачем, розуміла його умови, зокрема і стосовно розміру відсотків та комісії.

Отже, на погляд суду, при укладенні договору між сторонами був досягнутий справедливий баланс договірних прав та обов`язків між позичальником та кредитором, його умови не містить у собі ознак явно несправедливих, в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому не є нікчемними.

Відповідач також не надала суду доказів оспорювання нею умов кредитного договору, з якими вона не погоджується.

Оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість у розмірі 14376,97 грн (чотирнадцять тисяч триста сімдесят шість гривень дев`яносто сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне рішення суду складено та підписано 02 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська