ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1777/26 Справа № 954/2029/24 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 954/2029/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 23 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Скотарем Р.Є.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 вересня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (надалі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (надалі - ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень») та відповідачкою було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальниці кредит на споживчі потреби з річною відсотковою ставкою за кредитом 11,99%. Загальний розмір кредиту 17 617,79 грн.

26.06.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір про відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» Права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № від 06.12.2016.

29.05.2024 між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29/05/2024, у відповідності до умов якого ТОВ ФК «ЄАПБ» передає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приймає належні ТОВ ФК «ЄАПБ» Права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № від 06.12.2016.

Заборгованість відповідачки перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» становить 31 097,27 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідачки, а також судовий збір у розмірі 3028,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200,00 гривень.

Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 23 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № від 06.12.2016 в загальному розмірі 29707,57 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 10078,06 грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 1127,80 грн.; прострочена плата за управління в розмірі 10086,91 грн.; залишок заборгованості за штрафом/пенею в розмірі 8414,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» суму сплаченого судового збору в розмірі 2892,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не досліджено норми чинного законодавства України стосовно нарахування та стягнення відсотків, у справах пов`язаних із невиконанням кредитних зобов`язань. Так, з 24 грудня 2023 року розмір відсоткової ставки по всім кредитним договором не може перевищувати 1%, а умови договорів, які не відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними.

Наполягає на тому, що сума компенсації за невиконання зобов`язань є неспівмірною із самим зобов`язанням, що суперечить приписам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Розмір заборгованості не підтверджено первинними бухгалтерськими документами, а тому він є недоведеним, що не врахованого судом першої інстанції.

Не враховано судом й вимоги статті 258 ЦК України щодо скороченого строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Судом прийнято до уваги неналежні докази, а саме: виписка з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26 червня 2019 року не містить підпису кредитора, в особі генерального директора Моложавої О.М. При цьому, в самому договорі відступлення прав вимоги відсутня інформація щодо кредитного договору, укладеного з відповідачкою ОСОБА_1 .

Також, вказує на те, що у рішенні суду наявні описки щодо дати договору, що ставить під сумнів надання судом під час ухвалення оскаржуваного рішення правильної та належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ціна позову у даній справі становить 31 097,27 грн., що менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.12.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 17617,79 грн. строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування договором у розмірі 11,99 % річних (а.с.5).

Заяву № від 06.12.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФВ» відповідачкою ОСОБА_2 підписано власноруч.

Графіком платежів, як п.4 Договору, визначено, що користування кредитом становить 744 дні, загальний щомісячний платіж становить 33484,36 гривень. Повернення кредиту становить 17617,79 гривень, щомісячні проценти в загальному розмірі становлять 13488,24 гривень (а.с.6). Графік платежів відповідачкою ОСОБА_2 підписано власноруч.

26.06.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» Права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.9), в тому числі і за договором № від 05.10.2016 року, що підтверджується реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.с.10).

29.05.2024 між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29/05/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № від 05.10.2016 (а.с.11-14).

Згідно п.1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.11 зворот).

Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу № 29/05/2024 від 29.05.2024, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у сумі 29707,57 грн., з яких: залишок по тілу кредиту в розмірі 10078,06 грн.; залишок по відсотках в розмірі 1127,80 грн.; залишок по комісіям в розмірі 10086,91 грн.; залишок заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 8414,80 грн. (а.с.16).

На підтвердження передачі грошових коштів за Договором факторингу № 29/05/2024 від 29.05.2024, позивачем надано Акти прийому-передачі заборгованостей за Договором (а.с.15), платіжну інструкцію №2687 від 30.05.2024 (а.с.17).

Згідно з Довідкою, сформованою ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», станом на 26.06.2019, сума дострокового погашення за Кредитним договором № від 06.12.2016 становить 29707,57 грн., з яких: сума несплаченого боргу в розмірі 21292,77 грн.; пеня та неустойка в розмірі 8414,80 грн. (а.с.18-19).

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 06.12.2016, у відповідачки ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 29707,57 грн., з яких: 10078,06 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 1127,80 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 10086,91 грн. прострочена плата за управління, 8414,80 грн. залишок заборгованості за штрафом/пенею (а.с.20).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальницею ОСОБА_1 кредитних коштів та неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальницею в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права позивача, у зв`язку з цим, вимагати від відповідачки повернення заборгованості за кредитним договором, на дату відступлення права вимоги новому кредитору ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», в межах строку кредитування.

Суд дійшов висновку, що позовну заяву подано в межах позовної давності, а тому підстав для застосування позовної давності до вимог позивача у даній справі немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 17617,79 грн. строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування договором у розмірі 11,99 % річних, який підписано позичальницею власноруч (а.с.5).

При укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредитору та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

26.06.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» Права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.9), в тому числі і за договором № від 05.10.2016 року, що підтверджується реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.с.10).

29.05.2024 між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29/05/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передає ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за договором № від 05.10.2016 (а.с.11-14).

Копії вказаних договорів факторингу містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками на підтвердження укладання таких договорів. Як і копії витягів з Реєстру прав вимоги укладених договорів факторингу, й доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів не приймаються.

Тобто, відповідачка ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до умов Договору № від 06.12.2016, ОСОБА_1 отримала у ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» грошові кошти у розмірі 17617,79 грн. строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків за користування договором у розмірі 11,99 % річних (а.с.5).

Посилання на ту обставину, що розмір відсотків у кредитному договорі визначено із порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, колегією суддів не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%.

Встановлено, що судом першої інстанції стягнуто з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, станом на 26.06.2019, а тому наведені вище обмеження щодо граничного розміру щоденної процентної ставки не застосовуються у даних правовідносинах.

Згідно з Довідкою, сформованою ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», станом на 26.06.2019, сума дострокового погашення за Кредитним договором № від 06.12.2016 становить 29707,57 грн., з яких: сума несплаченого боргу в розмірі 21292,77 грн.; пеня та неустойка в розмірі 8414,80 грн. (а.с.18-19).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які мають відповідати Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

При цьому, згідно з п. 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.

Водночас, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», як фінансова установа, не є банком, та не може мати доступу до карткового рахунку відповідачки і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідачка, як клієнт банку.

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19).

В матеріалах справи міститься інформаційна довідка ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», яка надає відомості щодо суми перерахованих коштів та реквізитів рахунку позичальниці (18-19).

В свою чергу, відповідачкою ОСОБА_1 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 29 707,57 грн., яка виникла станом на дату відступлення права вимоги.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір заборгованості по нарахованих відсотках за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», то таке посилання є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Так, частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

При цьому, за приписами положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який мав місце з 02.04.2020 по 30.06.2023.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

І лише 4 вересня 2025 року набув чинності Закон № 4434-IX від 14.05.2025, який скасовує зупинення перебігу строків позовної давності на час воєнного стану. Отже, строки, які були призупинені через карантин та воєнний стан (з 2 квітня 2020 року), поновлюють свій перебіг.

Відтак, при розгляді справи не було встановлено пропуску строків позовної давності щодо вимог у цій справі з боку позивача.

Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.

За таких обставин, колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що суду першої інстанції не надано доказів фактичної оплати витрат на правничу допомогу.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 6 000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, і цей розмір фактично відповідачкою в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 23 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: