Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/492/19

Номер провадження: 6/511/3/26

"02" лютого 2026 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Теренчук Ж. В. ,

секретаря судового засідання Ніколас С.О.,

представника заявника Сєдової Л.П. (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в режимі відеоконференцзв`язку заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сєдової Людмили Павлівни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №2-н/511/38/19 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Зміст поданої заяви.

06.11.2025 надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Сєдової Л.П. про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог зазначив, що судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 березня 2019 року по справі № 511/492/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 15.03.2019 року, до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вищевказаний судовий наказ знаходиться на виконанні у Роздільнянському ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) № НОМЕР_1 . 15 вересня 2022 року ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Між тим, з жовтня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають у Канаді з опікуном ОСОБА_7 у зв?язку з бойовими діями на території України. 24.09.2025 року ОСОБА_1 та Візнович Марія Ігорівна склали Афідевіт посвідчений приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. про надання згоди на опіку над ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Тобто діти з матір"ю не проживають та не перебувають на її утриманні, а відтак просив його заяву задовольнити, так як підстави для стягнення аліментів відпали.

Позиції учасників в судовому засіданні.

Представник заявника ОСОБА_9 в судовому засіданні просила заяву задовольнити та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Стягувач ОСОБА_10 в судове засідання на виклик суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належними чином.

Відповідно до ч.3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд вважає за можливе розгляд заяви провести за даною явкою.

Обставини , які встановлені у справі.

Судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 березня 2019 року по справі № 511/492/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 15.03.2019 року, до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Роздільнянському ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса), виконавче провадження №ACBП 58783348.

Стягувач ОСОБА_2 15 вересня 2022 року уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_5 . (а.с.27)

Із наданих суду заявником копій закордонних паспортів дітей судом встановлено, що з жовтня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасово проживають у Канаді з опікуном ОСОБА_7 у зв?язку з бойовими діями на території України. (а.с.35,38)

Так 24.09.2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11 склали Афідевіт посвідчений приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. про надання згоди на опіку над ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .(а.с.33,34)

Нормативно праве обгрунтування та висновки суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а, отже, принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Відповідно до ст.173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1ст. 161ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 5статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що судовий наказ було видано не помилково, а за заявою заявника про стягнення аліментів та на законних підставах, на сьогоднішній день боржником не надано суду доказів того, що його добровільно виконано, примирення між сторонами не відбулося, підстав для визнання виконавчого документу судового наказу таким, що не підлягає виконанню, передбачених законодавством немає, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Між тим заявник надав у справі докази того, що на його думку свідчать про те, що на теперішній час діти з матір`ю не проживають, а відтак відпали підстави стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітніх дітей.

Разом з тим, законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом має право вирішити даний спір..

Враховуючи вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини, який наголошував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року), суд вважає, що заява ОСОБА_1 про визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 259-260, 431, 432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Сєдової Людмили Павлівни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №2-н/511/38/19 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Ж. В. Теренчук