ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року

м. Київ

справа № 697/1436/20

провадження № 61-6053св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бутиріна Ярослава Ярославовича, на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року під головуванням судді Колісник Л. О. та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Новікова О. М., Фетісової Т. Л., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про поділ в натурі домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на новозбудовані приміщення,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- провести поділ домоволодіння на АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та відповідачами і право спільної часткової власності за ОСОБА_2 припинити;

- визнати за позивачем право власності на новозбудовані ним приміщення, що у технічній документації позначені: «А-1» розміром 6,0x8,28 м; «а» розмірами 6,0x3,73 м; «а1» розмірами 6,0x2,38 м; гараж «Б» розмірами 5,93х3,57м;

- виділити у власність позивача 1/2 частину домоволодіння на АДРЕСА_1 , а саме: ганок, сарай «Г», убиральня «Л», огорожа № 2, ворота № 3;

- залишити у спільному користуванні: сарай «І», огорожу № 6, огорожу № 9.

В обґрунтування вимог вказував, що сторони є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідно до технічної та правовстановлюючої документації сторонам належить: ОСОБА_2 1/2 частини у спільній частковій власності на домоволодіння; ОСОБА_3 1/4 частина у спільній частковій власності на домоволодіння; ОСОБА_1 1/8 частина у спільній частковій власності на домоволодіння; ОСОБА_4 1/8 частина у спільній частковій власності на домоволодіння.

Позивач фактично користується приміщеннями, які умовно відділені згідно з технічним паспортом до квартири АДРЕСА_2 . Відповідачі фактично користуються приміщеннями, які умовно відділені відповідно до технічного паспорту до квартири АДРЕСА_3 .

Він за договором купівлі-продажу від 12 березня 1987 року придбав 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд на АДРЕСА_4 та розташований на земельній ділянці розміром 1 646 кв. м. На цій ділянці розташований жилий будинок дерев`яний, покритий шифером, житлова площа якого становить 49,6 кв. м.

В подальшому позивач за згодою іншого (попереднього) співвласника ОСОБА_5 отримав дозвіл на відокремлення від спільного даху приміщення, його демонтаж та будівництво нового житлового будинку. В подальшому він побудував і господарські споруди: сарай та гараж на умовно розділеній земельній ділянці.

В свою чергу ОСОБА_5 також за погодженням позивача здійснював переобладнання своєї частини приміщень. У 1990-х роках номер будинку змінено з 47 на 61, а тому в різних документах містяться різні номери на домоволодіння. На цей час спірне домоволодіння складає два окремих будинки із господарськими спорудами, розділені парканом, фактично поділена земельна ділянка, на якій розташовані житлові будинки та господарські споруди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті майно успадкували відповідачі. Після зміни співвласників спірного домоволодіння, між ним та відповідачами склалися недобросусідські відносини, внаслідок яких вони не приходять до згоди щодо спільного користування домоволодінням, відповідачі відмовляються нотаріально посвідчувати договір про поділ нерухомого майна в натурі у нотаріуса, тому позивач звернувся з позовом до суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Канівський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 26 грудня 2023 року позов задовольнив частково.

Провів поділ домоволодіння на АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та право спільної часткової власності за ОСОБА_2 припинив.

Виділив в окремий об`єкт та визнав право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «А-1», «а», «а1» з ганком, загальною площею 58,3 кв. м; гараж «Б», сарай «Г», убиральня «Л», огорожа № 2, ворота № 3, 1/2 сараю «І», 1/2 замощення, 1/2 огорожа № 6, 1/2 огорожа № 9 (що відповідає варіанту поділу № 3 будівельно-технічного висновку експерта від 18 серпня 2022 року № 679/21-23/1401-1424/22-23).

Виділив та визнав право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Е-1», «е» «е1» з ганком, загальною площею 61,6 кв. м, сарай «В», сарай «К», погріб «Ж», убиральня «З», гараж «Д», навіс «Є», огорожа № 1, хвіртка № 4, ворота № 5, колонка № 7, огорожа № 8, 1/2 сараю «І», 1/2 замощення, 1/2 огорожа № 6, 1/2 огорожа № 9 (що відповідає варіанту поділу № 3 будівельно-технічного висновку експерта від 18 серпня 2022 року № 679/21-23/1401-1424/22-23).

Виділив та визнав право власності за ОСОБА_1 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Е-1», «е» «е1» з ганком, загальною площею 61,6 кв. м, сарай «В», сарай «К», погріб «Ж», убиральня «З», гараж «Д», навіс «Є», огорожа № 1, хвіртка № 4, ворота № 5, колонка № 7, огорожа № 8, 1/2 сараю «І», 1/2 замощення, 1/2 огорожа № 6, 1/2 огорожа № 9 (що відповідає варіанту поділу № 3 будівельно-технічного висновку експерта від 18 серпня 2022 року № 679/21-23/1401-1424/22-23).

Виділив та визнав право власності за ОСОБА_4 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Е-1», «е» «е1» з ганком, загальною площею 61,6 кв. м, сарай «В», сарай «К», погріб «Ж», убиральня «З», гараж «Д», навіс «Є», огорожа № 1, хвіртка № 4, ворота № 5, колонка № 7, огорожа № 8, 1/2 сараю «І», 1/2 замощення, 1/2 огорожа № 6, 1/2 огорожа № 9 (що відповідає варіанту поділу № 3 будівельно-технічного висновку експерта від 18 серпня 2022 року № 679/21-23/1401-1424/22-23).

Стягнув з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію за зменшення частки в натурі у розмірі 58 725 грн, відповідно до їх часток, а саме: з ОСОБА_3 29 362,50 грн, а з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 14 681,25 грн, з кожного.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за клопотанням представника відповідача у справі судовий експерт Діденко О. Л. Черкаського відділення КНДІСЕ, пояснив, що питання чи є побудовані житлові приміщення ОСОБА_2 самовільно побудованими не поставлені судом на дослідження, а тому він не може наразі дати на нього відповідь. Щодо грошової компенсації за відхилення (зменшення) частки в натурі пояснив, що вартість самовільної забудови не повинна враховуватися до загального її розміру. При проведенні ним судової будівельно-технічної експертизи йому надано у розпорядження усю технічну документацію на спірне домоволодіння, яка не містила відомостей про наявність самовільного будівництва, а тому вартість добудов «А-1», «а», «а1» відповідно включено до розміру вартості усього досліджуваного домоволодіння та взято до уваги при здійсненні розрахунків грошової компенсації за відхилення (зменшення) частки в натурі.

З метою належного обслуговування житлових будинків та уникнення між співвласниками подальших спорів щодо обслуговування та користування власністю кожного, суд дійшов до висновку про можливість поділу спірного нерухомого майна згідно з будівельно-технічним висновком експерта від 18 серпня 2022 року № 679/21-23/1401-1424/22-23 за варіантом, запропонованим експертом № 3, за виключенням замощення, яке згідно цього варіанту повністю переходить у користування та власність відповідачів. Оскільки спірний сарай «І» та замощення утворює собою фактично одне приміщення - сарай «І», а тому замощення також підлягало поділу по 1/2 позивачу та 1/2 відповідачам у межах розташування кожної з частини сараю «І» за варіантом поділу № 3 будівельно-технічного висновку експерта.

Також з відповідачів на користь позивача підлягала стягненню компенсація за зменшення частки в натурі у загальному розмірі 58 725 грн та відповідно пропорційно частині кожного з відповідачів у спільній частковій власності ( ОСОБА_3 1/4 частина; ОСОБА_1 1/8 частина; ОСОБА_4 1/8 частина).

Черкаський апеляційний суд постановою від 02 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бутиріна Я. Я. залишив без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року залишив без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що ефективним способом захисту прав сторін буде поділ цього майна в натурі між сторонами, відповідно до якого кожній стороні необхідно виділити частину спірного майна відповідно до варіанту поділу, визначеного висновком експерта, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння співвласника ОСОБА_2 . Відповідачі є та залишаються співвласниками успадкованого ними майна після смерті ОСОБА_5 відповідно до часток кожного.

Так, здійснюючи поділ спірного домоволодіння суд першої інстанції правильно вказав у рішенні, яка саме частка виділяється відповідачам, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у спільній частковій власності відповідачів.

Суд першої інстанції, обравши третій варіант поділу, який більш наближений до рівності часток співвласників, із присудженням грошової компенсації співвласникам, частка яких зменшилась, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бутирін Я. Я., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про поділ зазначеного домоволодіння за варіантом № 1 висновку експерта від 18 серпня 2022 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Представник заявника зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16, від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, від 20 березня 2019 року у справі № 639/6261/13, Верховного Суду від 04 квітня 2022 року у справі № 923/1341/20, від 29 листопада 2019 року у справі № 320/7041/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 1940/1715/18, від 08 липня 2021 року у справі № 0940/1584/18.

Суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, а саме: висновок експерта, матеріали інвентаризаційної справи БТІ, пояснення експерта.

Заявник вважає, що поділ домоволодіння має здійснюватися за варіантом № 1 висновку експерта, оскільки залишення сараю «І» відповідачам дозволить і далі виконувати функцію захисту будинку «Е-1» від підтоплення і просідання.

Крім того, експерт в судовому засіданні пояснив, що на частину будівель відсутні документи, які підтверджують введення в експлуатацію.

Разом з тим, позивач відмовився від стягнення компенсації за відхилення від ідеальної частки, проте суди стягнули з відповідачів кошти за відхилення від ідеальної частки, у зв`язку з чим вийшли за межі позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 13 травня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

22 травня 2024 року цивільна справа № 697/1436/20 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

ОСОБА_3 є власником 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором про поділ спадщини від 14 січня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 35.

Відповідно до зазначеного договору власниками іншої частини житлового будинку на АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , частки яких у праві власності становлять по 1/8.

Відповідність часток кожного з відповідачів у спільній частковій власності на спірне домоволодіння також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 серпня 2020 року № 218708417.

Іншим співвласником вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 , якому належить 1/2 частина домоволодіння, про що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні та підтверджується, зокрема, договором купівлі-продажу 12 березня 1987 року, посвідченим державним нотаріусом Другої канівської міської державної нотаріальної контори Кудря П. С., зареєстрованого в реєстрі за № 373, технічним паспортом на житловий будинок.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , замовником якого є ОСОБА_3 вбачається, що дане домоволодіння складається з житлового будинку - літ. «А-1»; прибудови - «а», «а1»; житлового будинку - «Е-1»; прибудови - «е», «е1»; гаражі - «Б», «Д»; сараї - «В», «К», «Г», «І»; погріб - «Ж»; убиральні - «З», «Л»; навіс - «Є»; огорожі - № № 1, 2, 3, 6, 8, 9; ворота з хвірткою - № 3, хвіртка - № 4; ворота - № 5, колонка питна - № 7, та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 646 кв. м.

Відповідно до акта техніка (інженера) Герасименко О. П. від 07 листопада 2016 року, складеного при проведенні технічної інвентаризації нерухомого майна розташованого на АДРЕСА_1 , був зроблений вихід, обстежене домоволодіння та внесені зміни. В житловому будинку літ. «Е-1», який раніше був під літ. «А-1» змінилася загальна площа з 51,3 кв. м на 61,6 кв. м за рахунок добудови літ. «е1», будівництво якої дозволено рішенням Канівської міської ради від 19 липня 1987 року № 170 та контрольного переобміру будинку. Сарай літ. «І», сарай літ. «К», навіс літ. «Є» побудовані до 05 серпня 1992 року, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна зі змінами та доповненнями від 08 січня 2013 року № 2 не є самочинно збудованим. Також знесені сараї літ. «в», літ. «С».

Половина домоволодіння, яке належить ОСОБА_2 , та на якому знаходяться житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», «а», «а1», сарай літ. «Г», гараж літ. «Б», убиральня літ. «Л», огорожа № № 2, 6, 9, ворота з хвірткою № 3, не обстежена.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2021 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено запитання:

- Які переобладнання/перебудування були проведені у домоволодінні АДРЕСА_1 , починаючи з березня 1987 року?

- Які приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , є новозбудованими ОСОБА_2 .?

- Чи можливий поділ домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частках (1/2 та 1/2)?

- Визначити всі можливі варіанти поділу домоволодіння АДРЕСА_1 у натурі з урахуванням господарських будівель і споруд, а також з урахуванням відповідно до часток співвласників (сім`ї ОСОБА_7 1/2 частина та сім`ї ОСОБА_8 1/2 частина) з можливістю кожному співвласнику мати відокремлену частину будинку з господарськими спорудами.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, зроблено відповідний висновок, а саме висновок експерта від 18 серпня 2022 року № 697/21-23/1401-1424/22-23 (т. 3 а. с. 40-114).

Так, по першому питанню, судовий експерт прийшов до висновку, що у відповідності до даних, що містять в собі надана на дослідження документація, у період з 1987 року по даний час, в домоволодінні на АДРЕСА_1 проведено наступні будівельні роботи:

- будівництво добудови «е1» розмірами 5,59х2,0 м;

- будівництво гаражу «Б» розмірами 5,93х3,57 м;

- будівництво добудови «А-1» розмірами 6,0х8,28 м;

- будівництво добудови «а» розмірами 6,0х3,73 м;

- будівництво добудови «а1» розмірами 6,0х2,38 м.

По першому питанню, судовий експерт зробив висновок, що ОСОБА_2 збудовані приміщення «А-1» розмірами 6,0х8,28 м, «а» розмірами 6,0х3,73 м, «а1» розмірами 6,0х2,38 м та гараж «Б» розмірами 5,93х3,57 м.

У зв`язку з тим, що поставлені на вирішення експертизи третє та четверте питання пов`язані між собою та взаємозалежні, потребують дослідження одних і тих самих об`єктів та документації, мають загальну нормативну базу, дослідження по цим питанням об`єднані.

По третьому та четвертому питаннях, судовим експертом під час натурного обстеження об`єкту дослідження встановлено, що фактично домоволодіння на АДРЕСА_1 являє собою два житлові будинки з прибудовами та надвірними спорудами. Будинок «А-1» з прибудовами «а» та «а1» загальною площею - 58,3 кв. м та будинок «Е-1» з прибудовами «е» та «е1» загальною площею - 61,6 кв. м. Приміщеннями літера «А-1», «а», «а1» та господарськими будівлями літера «Г», «Б», «Л» фактично користується ОСОБА_2 , приміщеннями літера «Е-1», «е», «е-1» та господарськими будівлями літера «Є», «Д», «В», «Ж», «К», «З» фактично користуються ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Співвставляючи вимоги нормативної документації з даними натурного обстеження, судовий експерт прийшов до висновку, що реальний розподіл домоволодіння на АДРЕСА_1 , у відповідності до ідеальних часток співвласників можливий лише з відступом від ідеальних часток співвласників.

Враховуючи порядок користування домоволодінням на АДРЕСА_1 , який склався між співвласниками, судовим експертом на розгляд суду пропонується 3 варіанти розподілу житлових будинків «А-1» з прибудовами «а» та «а1» та «Е-1» з прибудовами «е», «е1» з відступом від ідеальних часток співвласників, та відповідно 3 варіанти розподілу домоволодіння, відповідно до вимог нормативних документів та з відхиленням від ідеальних часток співвласників.

Можливі варіанти поділу домоволодіння АДРЕСА_1 у натурі з урахуванням господарських будівель і споруд, відповідно до часток співвласників (по 1/2 частині за кожним) з можливістю кожному співвласнику мати відокремлену частину будинку з господарськими спорудами, наведено в дослідницькій частині висновку та додатках № 2-7 до висновку.

Після надходження висновку судової будівельно-технічної експертизи, представником позивача уточнено позовні вимоги, просить провести розподіл спірного домоволодіння відповідно до запропонованого судовим експертом варіанта поділу № 3.

Так, відповідно до варіанту 3 розподілу домоволодіння (частка 1/2 та 1/2) у користування та власність ОСОБА_2 переходить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «А-1», «а», «а1» з ганком, загальною площею 58,3 кв. м; гараж «Б», сарай «Г», убиральня «Л», огорожа № 2, ворота № 3, 1/2 частина сараю «І», 1/2 огорожа № 6, 1/2 огорожа № 9.

У користування та власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 переходить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані на АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Е-1», «е», «е1» з ганком, загальною площею 61,6 кв. м; сарай «В», сарай «К», погріб «Ж», убиральня «З», гараж «Д», навіс «Є», огорожа № 1, хвіртка № 4, ворота № 5, колонка № 7, огорожа № 8, замощення, 1/2 частина сараю «І», 1/2 огорожа № 6, 1/2 огорожа № 9.

За таким розподілом, відступ від ідеальних часток по вартості становить:

- для ОСОБА_2 1/2 частки домоволодіння - на 60 711 грн менше;

- для ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 1/2 частки домоволодіння - на 60 711 грн більше.

При цьому варіанті співвласники у яких частина в натурі після поділу стала більшою за ідеальну, виплачують співвласнику у якого частина в натурі після поділу стала менша за ідеальну, компенсацію в сумі 60 711 грн.

Для забезпечення окремого користування спорудами, які пропонуються виділити, необхідно буде провести наступні ремонтно-будівельні роботи: в сараї літ. «І» влаштувати посередині цегляну перегородку, влаштувати дверний проріз та встановити дверний блок як наведено в додатку № 6 до висновку.

Для проведення судової будівельно-технічної експертизи, судовому експерту надано, зокрема, копію усієї інвентаризаційної справи № 93 на житловий будинок АДРЕСА_1 на 143 аркушах, яку витребувано судом з КП «ЧООБТІ».

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Тлумачення статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений з присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці у ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає у рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі № 279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 369/6871/16-ц, від 15 травня 2024 року у справі № 309/3900/16-ц.

Відповідно до частин першої та другої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Частиною п`ятою статті 106 ЦПК України встановлено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта є одним з видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суди встановили, що клопотань від сторін про визнання висновку експерта від 18 серпня 2022 року неповним або таким, що суперечить матеріалам справи до суду не надходило.

Технічною документацією підтверджено, що спірний сарай «І» та замощення утворює собою фактично одне приміщення - сарай «І», отже неможливим є відповідно до варіанту поділу № 3 залишити у власності відповідачів замощення, а сарай «І» поділити на дві частини.

Відповідно до даних, що містяться у висновку судового експерта від 18 серпня 2022 року № 679/21-23/1401-1424/22-23, а саме таблиці № № 5, 7 спірний сарай та замощення позначено однією і тією ж літерою «І».

Судовий експерт Діденко О. Л. Черкаського відділення КНДІСЕ, в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що питання чи є побудовані житлові приміщення ОСОБА_2 самовільно побудованими не було поставлені судом на дослідження, а тому він не може дати на нього відповідь. При проведенні ним судової будівельно-технічної експертизи йому надано у розпорядження усю технічну документацію на спірне домоволодіння, яка не містила відомостей про наявність самовільного будівництва, а тому вартість добудов «А-1», «а», «а1» відповідно включено до розміру вартості усього досліджуваного домоволодіння та взято до уваги при здійсненні розрахунків грошової компенсації за відхилення (зменшення) частки в натурі.

ОСОБА_2 просив поділити спірне домоволодіння відповідно до запропонованого експертом у висновку від 18 серпня 2022 року № 697/21-23/1401-1424/22-23 варіанту поділу № 3, за виключенням сараю «І», який відповідно просить поділити уздовж житлових будинків.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, встановивши, що висновком експерта визначена технічна можливість виділення співвласникам відокремлених частин домоволодінняіз найбільш наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виділу спірного домоволодіннявідповідно до варіанту № 3, визначеного висновком експертизи. При цьому, здійснюючи поділ спірного домоволодіння суд першої інстанції правильно зазначив, яка саме частка виділяється відповідачам, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у спільній частковій власності відповідачів.

Разом з тим суд, вирішуючи питання в частині стягнення компенсації з відповідачів на користь позивача за зменшення частки в натурі, дійшов правильного висновку про неможливість одночасного залишення у власності одних співвласників замощення, а сарай «І» поділити по 1/2 частині за позивачем та відповідачами, а тому розмір грошової компенсації становив 58 725 грн.

Посилання заявника на те, що позивач відмовився від стягнення компенсації за відхилення від ідеальної частки та суди вийшли за межі позовних вимог не приймаються до уваги, оскільки у тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина домоволодіння, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, а саме: висновок експерта, матеріали інвентаризаційної справи БТІ, пояснення експерта, оскільки суди попередніх інстанцій надали належну оцінку зазначеним доказам, що підтверджується змістом оскаржених судових рішень. При цьому, судовий експерт пояснив у судовому засіданні, що при проведенні ним судової будівельно-технічної експертизи йому надано у розпорядження усю технічну документацію на спірне домоволодіння, яка не містила відомостей про наявність самовільного будівництва, а тому вартість добудов «А-1», «а», «а1» відповідно включено до розміру вартості усього досліджуваного домоволодіння та взято до уваги при здійсненні розрахунків грошової компенсації за відхилення (зменшення) частки в натурі.

Досліджуючи висновок експерта від 18 серпня 2022 року № 697/21-23/1401-1424/22-23, матеріали інвентаризаційної справи БТІ, пояснення експерта, надані в судовому засіданні суду першої інстанції, та інші надані сторонами докази в сукупності, судами попередніх інстанцій не встановлено, що позивачем здійснено самочинне будівництво.

В касаційній скарзі заявник вказує, що поділ домоволодіння має здійснюватися за варіантом № 1 висновку експерта, оскільки залишення сараю «І» відповідачам дозволить і далі виконувати функцію захисту будинку «Е-1» від підтоплення і просідання. Проте, заявник не надав доказів судам попередніх інстанцій, які підтверджують, що поділ домоволодіння за обраним варіантом № 3 відображений у висновку експерта, за виключенням замощення, не відповідає вимогам будівельних норм і правил.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16, від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, від 20 березня 2019 року у справі № 639/6261/13, Верховного Суду від 04 квітня 2022 року у справі № 923/1341/20, від 29 листопада 2019 року у справі № 320/7041/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 1940/1715/18, від 08 липня 2021 року у справі № 0940/1584/18, колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бутиріна Ярослава Ярославовича, залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров