Справа № 146/987/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2026 р. селище Томашпіль Вінницької області

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Пилипчук О.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 ; державний виконавець: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Києві КМУ МЮ України; стягувач: ОСОБА_2 на дії державного виконавця

В С Т А Н О В И В:

15.01.2026 в провадження судді Томашпільського районного суду Пилипчука О.В. надійшла скарга ОСОБА_1 ; державний виконавець: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Києві КМУ МЮ України; стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України та просить визнати незаконними дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) щодо нарахування заборгованості у розмірі 52800 по АСВП № 43548929 та скасувати заборгованість у розмірі 52800 грн по АСВП № 43548929.

Окрім цього, скарга містить клопотання про поновлення пропущеного строку подання скарги зі змісту якого встановлено, що заявник просить суд поновити йому пропущений процесуальний строку у зв`язку із тим, що йому не було відомо про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження по АСВП № 43548929.

Суд дослідивши подану скаргу та клопотання про поновлення пропущеного строку подання скарги, приходить до наступних висновків:

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно із ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до ст.122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.126 ЦПК України містяться положення про те, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 914/2265/20 зазначено, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях ст. 341 ГПК України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності.

У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі №910/7221/17, від 12.01.2021 у справі №910/8794/17, від 12.10.2021 у справі №918/333/13-г». Верховний Суд у постанові від 01.11.2023 у справі №904/3734/20 вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений ч.1 ст.341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин. Адже під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях достеменного встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів прийняття до розгляду скарги та не можуть зумовити обов`язок суду щодо розгляду скарги по суті в порядку ст. 343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу. Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.

Аналогічна позиція застосована 15.11.2023 Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 552/3735/20, провадження № 61-7756св23 (ЄДРСРУ № 115859469).

Отже, передумовою для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений ст.449 ЦПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.

Таким чином, перед тим як переходити до розгляду скарги на суті, суд повинен встановити чи дотримався скаржник встановленого законом 10 денного строку звернення до суду з цією скаргою.

Як видно з відповіді Деснянського відділу ДВС у м.Києві на адвокатський запит адвоката Мотальової-Кравець В.Ю. від 06.12.2024 № 43548929/9 доданої скаржником до матеріалів скарги, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 43548929 з примусового виконання виконавчого листа № 2/146/339/13. Станом на 11.12.2017 заборгованість складає 52800 грн. Додатком зазначено розрахунок заборгованості ВП № 4354829 від 06.12.2024.

З наведеного видно, що станом на 06.12.2024 скаржнику було відомо про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження № 43548929 та наявність заборгованості в розмірі 52800 грн.

Як видно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.12.2024 у виконавчому провадженні ВП № 43548929 ОСОБА_1 станом на 11.12.2017 має заборгованість в розмірі 52800 грн. Із розрахунку також видно, що у вересні 2017 року та у жовтні 2017 року відбулися сплата боржником / стягнення виконавцем по 1000 грн.

Вказане свідчить, що станом на жовтень 2017 року скаржник мав бути обізнаний про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження № 43548929 та стягнення з нього коштів.

З урахуванням презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні та не доведення скаржником факту, через який він не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду в межах строку визначеного ст.449 ЦПК України, суд вважає, що ОСОБА_1 було пропущено процесуальний строк на звернення до суду з даною скаргою.

Таким чином, ОСОБА_1 не підтвердив жодними доказами поважність причини пропуску такого строку.

За таких обставин, зважаючи на те, що скарга подана заявником після закінчення процесуального строку, а причини поважності пропуску такого строку, які наведені заявником жодними доказами не підтверджено, суд приходить до висновку про залишення скарги без розгляду.

Керуючись ст. ст. 259-261, 353, 447, 447-1, 449 ЦПК України

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку подання скарги на дії державного виконавця - відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 ; державний виконавець: Деснянський відділ державної виконавчої служби у м.Києві КМУ МЮ України; стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. В. Пилипчук