Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі:головуючого судді Чорної А.О.,

секретаря судового засідання Голобородько Н.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа державний нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа державний нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 19.08.2024 позивачу стало відомо, що за життя ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала заповіт, яким заповіла позивачу земельну ділянку, що знаходиться на території Заплавської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:001:0111.

За життя ОСОБА_8 вони були знайомі, позивач інколи допомагала ОСОБА_8 фінансово, однак у родинних відносинах вони не перебували. Про існування заповіту та про смерть ОСОБА_8 позивачу було не відомо.

Після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну позивач з дитиною виїхала до Туреччини.

30.08.2024 позивач через свого представника звернулася до державного нотаріусаЧетвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С.з заявою про прийняття спадщини, посвідченої 22.08.2024 другим секретарем з консульських питань Посольства України в Турецькій Республіці, м. Анкара та зареєстрована в реєстрі за № 570/1099.

Однак, 18.10.2024 нотаріусом винесена постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Позивач вважає, що пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивач не перебуває з померлою ОСОБА_8 у родинних відносинах, не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не була обізнана про намір спадкодавця залишити їй спадок спадщину та про існування заповіту на її ім`я. Про існування заповіту позивач дізналася лише 19.08.2024, коли отримала лист та оригінал заповіту від третьої особи. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту.

Позивач не була повідомлена нотаріусом про відкриття спадщини та не викликалася нотаріусом, як спадкоємець за заповітом.

Просить суд визначити їй додатковий строк у три місяця, після вступу рішення в законну силу, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 .

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.01.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 13.03.2025 задоволено клопотання представника позивача та залучено співвідповідачів по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

04.04.2025 від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бардаченко Д.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відповідач та її бабуся не були знайомі з позивачкою. У 2018 році ОСОБА_8 зламала шийку стегна та була лежачою особою, за нею доглядала відповідач та її сестра, тому ОСОБА_8 не могла фізично прийти до нотаріуса. Позивач протягом 3 років після смерті ОСОБА_8 не вчиняла жодних дій, спрямованих на отримання інформації про її знайому, чи жива вона взагалі, чи не залишила заповіт на її ім`я. Оскільки з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 до моменту звернення позивача з даним позовом до суду минуло більше 3 років та протягом цих 3 років позивач не вчиняла жодних дій, спрямованих на отримання інформації відносно ОСОБА_8 , відсутні будь - які об`єктивні підстави, які б стверджували про поважність причин пропуску для подання заяви про прийняття спадщини.

16.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначено, що співвідповідачем ОСОБА_2 не надано доказів визнання заповіту недійсним, а отже вказаний заповіт є таким, що відповідає вимогам закону та породжує юридичні наслідки. Посилання представника відповідача на неможливість підписання заповіту ОСОБА_8 у приміщенні нотаріуса є безпідставним, оскільки із наданих медичних документів не вбачається, що ОСОБА_8 втратила здатність пересуватися самостійно. Оскільки позивач не перебувала з померлою ОСОБА_8 у родинних відносинах, не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не була обізнана про намір спадкодавця залишити їй спадок та про існування заповіту на її ім`я, а отже є цілком очевидним, що позивач не мала розуміння про виникнення у неї права на спадщину та можливості його реалізувати у шестимісячний строк, встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, що безумовно є підставою для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 01.09.2025 витребувано від Акціонерного товариства «УКРПОШТА» наступну інформацію: кому та на підставі чого було вручене поштове відправлення № 499, надати викопіювання з журналу (відомостей, облікової картки, тощо) про вручення листів, з підписом особи, яка забрала поштове відправлення № 499, копію документу на підставі якого поштове відправлення № 499 було видане довіреній особі (довіреність, тощо).

Ухвалою суду від 01.10.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської областіу судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надавали.

Третя особа - державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Вислухав пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_9 , батьками якої є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 171)

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_9 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_12 присвоєне прізвище ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 172)

Згідно свідоцтва про укладання шлюбу вбачається, що ОСОБА_10 (батько позивачки) зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 (мати позивачки) та після укладання шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 173)

Згідно свідоцтва про народження вбачається, що батьками матері позивача - ОСОБА_14 є ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 174)

Згідно свідоцтва про народження вбачається, що батьками батька позивача - ОСОБА_10 є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 175)

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 не перебуває в родинних відносинах з ОСОБА_8

19.08.2024 позивач через представника отримала лист, згідно якого ОСОБА_20 було повідомлено та направлено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. 07.09.2020, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:01111, місце розташування: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, Заплавська сільська рада (т. 1 а.с. 8-11, т. 2 а.с. 172-173).

Згідно спадкової справи № 135/2022 (т. 1 а.с. 50-106) вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (т. 1 а.с.52).

07.09.2020 ОСОБА_8 згідно заповіту заповіла ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:01111, місце розташування: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, Заплавська сільська рада (т. 1 а.с. 62)

15.03.2017 ОСОБА_8 згідно заповіту заповіла ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в рівних частках на все рухоме та нерухоме майно (т. 1 а.с. 84)

Після смерті ОСОБА_8 залишилось спадкове майно.

Згідно спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 , яка 11.02.2022 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 (т. 1 а.с.51)

11.02.2022 ОСОБА_5 звернулася з заявою про відмову від спадщини та про те, що не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту на ім`я ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 51 звор. стор.)

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради ОСОБА_8 на день смерті була зареєстрована з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 83 звор. стор.)

30.08.2024 позивач ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.96 звор. стор.).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 18.10.2024 відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та оскільки вона не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тобто спадщину фактично не прийняла (т. 1 а.с. 106)

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка, площею 4,060 га, кадастровий номер :01:001:01111, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, Заплавська сільська рада на праві власності належить ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 104)

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її подругою. Вона разом з ОСОБА_2 їздила десь раз на тиждень до бабусі ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , яка була лежачою з 2018 року. Потім ОСОБА_8 стала ходити за допомогою ходунків, так вона переміщалася по будинку. Їй не відомо, щоб ОСОБА_8 кудись виїжджала із будинку. Знає, що до ОСОБА_8 заходила сусідка, інших знайомих ОСОБА_8 вона не знала. ОСОБА_8 при житті казала, що частку спадщини залишить ОСОБА_2 . При житті ОСОБА_8 проживала у будинку разом з невісткою та онуком.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що вона десь з 2018 року познайомилася з ОСОБА_8 , оскільки вона допомагала ОСОБА_2 доглядати за бабусею. ОСОБА_8 у будинку проживала з невісткою та онуком. ОСОБА_8 впала та після падінні була лежачою, через якийсь час вона почала ходити на ходунках, а потім знов впала та після цього вже була лежачою. Коли вона приїжджала до ОСОБА_8 , то та розповідала їй про онуків та сусідку, казала, що залишить якесь майно онукам. ОСОБА_8 померла у 2021 році. Знає, що дуже часто до ОСОБА_8 приходила сусідка. Вона десь раз чи два рази на тиждень їздила разом з ОСОБА_2 до ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що її бабуся ОСОБА_23 тривалий час була лежачою. Вона перебирала документи та знайшла заповіт на ім`я ОСОБА_4 . Вона не знає ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_8 . Тому через інтернет вона почала пошуки ОСОБА_4 , та оскільки ОСОБА_4 є ФОП, то вона знайшла її адресу і в 2024 році Укрпоштою відправила на адресу ОСОБА_4 заповіт та лист.

Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 133/1880/18.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 вказала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини (пункт 78 постанови Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

Відмова нотаріуса, за наведених обставин, у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, на користь якого було складено заповіт, не порушує принципу свободи заповіту, оскільки усвідомленим невчиненням дій для прийняття спадщини спадкоємець на власний розсуд реалізовує своє право на відмову від прийняття спадщини.

Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».

З урахуванням наведених мотивів цієї постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:

- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;

- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;

- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування) (пункт 87 постановиВеликої Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22).

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначила, що нею пропущений строк для прийняття спадщини з причини необізнаності спадкоємця про наявність заповіту.

Предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, не перебувала з ОСОБА_8 в родинних відносинах, не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що й є поважною причиною пропуску такого строку.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За вимогами статті 37 Закону № 3425-XII у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі (стаття 63 Закону № 3425-XII).

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Обов`язок нотаріуса повідомити спадкоємців про відкриття спадщини, а також роз`яснення їм права на її прийняття є одним із правових механізмів забезпечення права на спадкування, дотримання якого має перевірити суд при вирішенні питання про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом через поважність причини пропуску такого строку.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважила, що наведеними вище правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-49цс17, а також висновками Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 390/195/21, від 06 березня 2023 року у справі № 559/2112/19-ц, від 22 листопада 2023 року у справі № 333/8115/21.

Зі спадкової справи вбачається, що спадкова справа за № 135/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 заведена 11.02.2022.

Доказів того, що ОСОБА_4 після заведення спадкової справи повідомлялася про наявність заповіту ОСОБА_8 , складеного в тому числі і на її ім?я, матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що факту повідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_8 , яка за життя склала заповіт на ім`я позивача ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 не є спадкоємцем за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом. Позивач ОСОБА_4 не мала права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, не проживала з нею на момент смерті за однією адресою, не знала про існування заповіту. Про наявність заповіту позивач дізналася 19.08.2024 після отримання листа від ОСОБА_20 та 30.08.2024 позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 18.10.2024 відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, та вона не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тобто спадщину фактично не прийняла. 04.11.2024 позивач звернулася до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Будь-яких доказів на підтвердження обізнаності позивача про існування заповіту на час відкриття спадщини та упродовж визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини - суду не надано.

Позивач ОСОБА_4 не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, не проживала разом з спадкодавцем, не знала про заповіт на її ім`я, що об`єктивно перешкодило їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини та є підставою для визначення додаткового строку для подання такої заяви.

Також матеріали справи не містять доказів обізнаності ОСОБА_4 протягом передбаченого статтею 1270 ЦК України строку про існування заповіту, яким ОСОБА_8 заповіла їй частину свого майна.

Представник позивача у судовому засіданні стверджує, що ОСОБА_4 не знала і не могла достеменно знати про існування заповіту, складеного на її користь. Дана обставина суду є зрозумілою, так як позивач не є спадкоємцем жодної з черг спадкування за законом, не має права на спадщину за законом. Необізнаність про складений на її користь заповіт, відповідно не сприяло вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що становить поважність причини пропущеного шестимісячного строку.

За актуальною правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виходить, що необізнаність про наявність заповіту вважається поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

Позивач не є спадкоємцем за законом, а лише за заповітом, тобто альтернативної можливості реалізувати право спадкування не наділений, тому підставно просить визнати поважною причину пропуску строку на прийняття спадщини, так як недотримання вимог ст. 1270 ЦК відбулося з поважних причин, якими є необізнаність про заповіт на її користь та неповідомлення нотаріусом щодо її права спадкування на підставі заповіту.

Суд звертає увагу, що пропущений позивачем строк становить значний час, але пояснюється об`єктивною необізнаністю, що мала місце, виходячи з свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права, одностороннього правочину.

ОСОБА_4 одразу як дізналася про заповіт, отримавши 19.08.2024 листа від ОСОБА_20 вжила усі можливі заходи з метою реалізації права прийняти спадщину. Звернулася 30.08.2024 до нотаріуса з відповідною заявою. Отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2024, негайно 04.11.2024 подала до суду позов, звернулася за судовим захистом.

Особа може реалізовувати своє право лише з того часу, коли вона дізналася або могла дізнатися про наявність цього права.

Особа не може реалізовувати своє право прийняття спадщини за заповітом, не знаючи про його наявність. Коли особа дізнається про те, що вона має можливість за певних умов отримати у власність певне майно, вона може прийняти рішення про те, чи хоче вона набути відповідне право власності, чи ні.

Дізнавшись про заповіт, складений на своє ім`я, позивач дізналася про те, що вона як спадкоємець за заповітом може отримати у власність спадкове майно, відтак виконати волю спадкодавця і почала вживати усі можливі заходи з метою реалізації права прийняти спадщину.

Таким чином, суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Відтак, причини пропуску встановленого законом строку суд вважає поважними, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визначити їй додатковий строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач довів наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому наявні підстави, передбачені статтею 1272 ЦК України, для визначення йому додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору.

З огляду на зазначене, враховуючи обставини справи, відсутність повідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадщини, послідовність дій позивача щодо звернення до нотаріуса та подання позовної заяви про встановлення додаткового строку та те, що у спадкоємця існували перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, а саме необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦПК Україниприходить до висновку, що наявні правові підстави для визначення ОСОБА_4 додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з визначенням двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи представника відповідача про неповажність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд не бере до уваги, оскільки представник відповідача покликається на правові висновки касаційного суду, які не є релевантними до обставин цієї справи.

Доводи представника відповідача відносно того, що заповіт є підробленим або в заповіті помилково зазначено місце посвідчення заповіту суд не бере до уваги, оскільки заповіт відповідачами не оспорювався. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини предметом розгляду є поважність причин пропуску строку прийняття спадщини, тому доводи представника відповідача не стосуються суті спору про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з цим, суд зазначає, що з копії спадкової справи № 135/2022 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що окрім позивача ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 . Померла ОСОБА_8 до дня смерті була зареєстрована за однією адресою разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 2, 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за пред`явленим позовом. Встановлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Для визнання відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу, яка має виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ необхідно перевіряти наявність або відсутність спадкової справи щодо спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19 (провадження № 61-16575св20).

Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України, територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості щодо факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково, крім зазначеного, перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Встановлення зазначених обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Зазначені висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, де зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів,суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Судом встановлено, що з заявою про прийняття спадщини до майна померлої ОСОБА_8 до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 . За її заявою заведено спадкову справу № 135/2022. ОСОБА_5 надала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Також із спадкової справи вбачається, що згідно довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради ОСОБА_8 на день смерті була зареєстрована з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Позивач, звернувшись з позовом до суду, окрім відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визначила відповідачем Чернеччинську сільську раду Самарівського району Дніпропетровської області.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) зроблено висновок, що «належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача до Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області слід відмовити, оскільки позовні вимоги заявлені нею до неналежного відповідача.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Чернеччинської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк - два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - Чернеччинська сільська рада Самарівського району Дніпропетровської області, , юридична адреса: 51100, Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Гупалівка, вул. Савченко Романа, буд. 40а.

Третя особа - державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, юридична адреса: 49023, м. Дніпро, вул. Радистів, 8.

Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 26.01.2025.

Суддя А.О. Чорна