Справа № 148/2197/24
Провадження № 22-ц/801/314/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 рокуСправа № 148/2197/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №148/2197/24 позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Тульчинської державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районногосуду Вінницької області від 11 вересня 2025 року, яке ухвалив суддя Саламаха О.В. в Тульчинському районномусуді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Тульчинської державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пропав безвісти.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2016 року у справі № 148/1868/16-ц за заявою ОСОБА_4 , брата позивача - ОСОБА_3 , визнано безвісно відсутнім з 01 вересня 2014 року.

Також, рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 травня 2018 року в справі № 148/2265/17 заяву ОСОБА_2 задоволено та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено померлим. Днем його смерті визначено день набрання рішенням законної сили ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Про дані обставини позивач дізнався в травні 2020 року, оскільки в черговий раз намагався знайти свого брата та звертався до органів поліції та місцевого самоврядування.

Після отримання копії рішення суду, ОСОБА_1 звернувся до Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про видачу свідоцтва про смерть та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження щодо ОСОБА_6 .

У подальшому, 28 травня 2020 року позивач отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_5 та Витяг про народження щодо ОСОБА_6 та зі змісту свідоцтва про смерть ОСОБА_5 вбачається, що реєстрація смерті за рішенням суду відбулась 24 лютого 2020 року.

З метою оформлення спадкового майна, позивач звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори та листом № 213/01-16 від 29 травня 2020 року, позивачу відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, в зв`язку з пропуском шести місяців на звернення з такою заявою.

У зв`язку з чим, позивач 14 липня 2020 року звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади, третьої особи без самостійних вимог: Суворовської сільської ради і ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Під час розгляду справи № 148/927/20 в Тульчинському районному суді Вінницької області, ОСОБА_2 звернулась з окремим позовом до Тульчинської міської ради про визначення додаткового строку про прийняття спадщини та рішенням суду від 07 вересня 2020 року в справі № 148/487/20 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визначено їй додатковий строк терміном три місяці для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, скасовано рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року в цивільній справі № 148/487/20 та постановлено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Тульчинської міської ради Вінницької області (Тульчинської об`єднаної територіальної громади) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2021 року в справі № 148/487/20 залишено без змін, касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року (справа №148/927/20) встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року (справа № 148/927/20), апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. задоволено, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року в частині відмови у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано та визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 залишено без змін.

У визначений в постанові апеляційного суду у справі № 148/927/20 строк ОСОБА_1 подав до Тульчинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 та просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом, так як, він є спадкоємцем другої черги за законом. Однак, нотаріус повідомила позивачу, що видати свідоцтва про право на спадщину після померлого брата не можливо, оскільки свідоцтва були вже видані раніше іншій спадкоємиці за заповітом ОСОБА_2 .

Таким чином, просив визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 листопада 2020 року, зареєстроване в реєстрі за №1-1809, спадкова справа № 685/2020; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1765, спадкова справа № 685/2020; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1764, спадкова справа № 685/2020 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Тульчинського районногосуду Вінницької області від 11 вересня 2025 року позов задоволено. Визнано недійсними:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1809, спадкова справа № 685/2020, видане державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. 10 листопада 2020 року на ім`я ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1765, спадкова справа № 685/2020, видане державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. 29 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1764, спадкова справа № 685/2020, видане державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. 29 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 користь судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2906,88 грн.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відмова у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в силу ст.1301 ЦК України свідчить, що вона не мала права на спадкування. Зазначила, що вона є законним спадкоємцем на майно померлого ОСОБА_6 , оскільки їй було рішенням суду визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, на підставі якого Тульчинською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачці ОСОБА_2 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому в силу ст. 1301 ЦК України, вона вважається такою, що не мала права на спадкування, тому наявні правові підстави для визнання оспорюваних свідоцтв недійсними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно 28 травня 2020 року Тульчинським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно листа Тульчинської держаної нотаріальної контори № 813/01-16 від 29 травня 2020 року, ОСОБА_1 повідомлено, що оформити спадкове майно яке залишилось після смерті ОСОБА_5 не представляється можливим, так як позивачем не подано заяву про прийняття спадщини у строк шість місяців та відсутнє фактичне прийняття спадщини.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року, частково задоволено позовні вимоги у справі №148/927/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тульчинської міської об`єднаної територіальної громади, третьої особи без самостійних вимог: Суворовської сільської ради і ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яким встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року (справа № 148/927/20), апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. задоволено, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2023 року в частині відмови у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано та визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2024 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 адвоката Мовчана В.В. залишено без задоволення, та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року залишено без змін.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року (справа № 148/487/20) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визначено їй додатковий строк терміном три місяці для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , його адвоката Мишковської Т.М. задоволено та скасовано рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року (справа № 148/487/20) та постановлено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Тульчинської міської ради Вінницької області (Тульчинської об`єднаної територіальної громади) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року, рішення Вінницького апеляційного суду залишено без змін, касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62156211 від 21 жовтня 2020 року, державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. відкрито спадкову справу № 66616781 у спадковому реєстрі, у нотаріуса за № 685/2020, спадкодавець ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 10 листопада 2020 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А., ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповів своє майно ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 1-1809, спадкова справа № 685/2020.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 29 жовтня 2020 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А., ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповів своє майно ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 1-1765, спадкова справа №685/2020.

Згідно з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 29 жовтня 2020 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А., ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповів своє майно ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 1-1764, спадкова справа № 685/2020.

Відповідно до копії спадкової справи №685/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 вбачається, що 21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і того ж дня відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця ОСОБА_5 та на ім`я відповідачки ОСОБА_2 видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом: - від 10 листопада 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1809, спадкова справа №685/2020; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1765, спадкова справа № 685/2020; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1764, спадкова справа № 685/2020.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути, зокрема: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно з частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачці рішенням суду було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року (справа № 148/487/20), ОСОБА_2 визначено додатковий строк терміном три місяці для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, постановою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року скасовано та постановлено нове, яким відмовлено ОСОБА_2 у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не прийняла.

Будь-яких належних доказів, які б спростовували дані обставини відповідачем суду не надано і не встановлено судом під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для скасування або зміни рішення суду колегією суддів не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районногосуду Вінницької області від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2026 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.