Провадження № 2/161/2151/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Гринь О.М.

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2021 ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа-Банк» (далі Банк) із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (який було розміщено на сайті Банку: www.alfabank.ua; архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною).

Таким чином, 10.06.2021 між Банком та ОСОБА_1 з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «RED», мета кредиту для особистих потреб; опис послуги надання Банком послуг з обслуговування кредитної картки, а також надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування у межах її ліміту шляхом надання траншів ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200000,00 грн; сума встановленої кредитної лінії 120000,00 грн; процентна ставка 35,99 % для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Для ідентифікації в обліковій системі Банку Угоді було присвоєно № 631684280.

Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, випустивши кредитну картку та надавши Відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 78 164,37 грн, з яких: 47 670,06 грн прострочене тіло кредиту, 30 494,31 грн відсотки за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 78 164,37 грн. та понесені по справі судові витрати.

Ухвалою судді від 11.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

10.12.2025 до суду надійшов відзив з клопотанням про поновлення строку для його подання.

Вивчивши доводи наведені стороною відповідача для поновлення строку на подання до суду відзиву, суд вважає, їх поважними та долучає відзив до матеріалів справи.

Відзив ОСОБА_1 обгрунтований тим, що відповідно до паспорта споживчого кредиту від 10.06.2021 строк дії відновлювальної кредитної лінії становив 12 місяців, тобто до 10.06.2022 року, з можливістю її пролонгації лише за умови належного виконання Клієнтом умов договору. В межах періоду з 10.06.2021 по 09.03.2022 відповідачем було отримано з кредитної лінії 43 245,44 грн., при цьому в цей же період погашено заборгованість на суму 18 200,00 грн. Після цього періоду і до дати звернення позивача до суду відповідачем жодних коштів з картки (в тому числі встановленого кредитного ліміту) не знімалось. Таким чином станом на 09.03.2022 заборгованість по тілу кредиту становила 25 045,44 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за даним кредитом, відсотки за користуванням кредитом за період з 10.06.2021 по 10.06.2022, з урахуванням погашення, становлять 62,40 грн. (станом на 09.06.2022), інші відсотки нараховані після спливу строку кредитування за спірним кредитним договором. Таким чином, після закінчення строку дії кредитної лінії кредитні кошти ОСОБА_1 не використовувалися, а подальше збільшення заборгованості є наслідком самостійних дій банку, які не ґрунтуються на умовах договору і законодавства. Отже, нарахування банком штрафних санкцій та процентів після спливу строку кредитування є неправомірним, суперечить вимогам цивільного законодавства та не може бути покладене на відповідача як дійсне грошове зобов`язання. Крім цього, в матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію (без зазначення дати) та акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (без зазначення дати та ідентифікатора відповідача), жоден з цих документів не містить підпису ОСОБА_1 . Відсутність електронного підпису ОСОБА_1 вказує на можливість підміни документів банком, які насправді не підписувались ОСОБА_1 , та він не був з ними ознайомлений. Таким чином, відсутність підпису ОСОБА_1 на документах, які банк надає до суду як докази у справі, викликає обґрунтовані сумніви щодо їх автентичності та правильності оформлення, що може вплинути на визнання цих документів неналежними доказами у справі. Також зазначив, що у зв`язку з пред`явленням до нього позову, змушений був звертатися за правової допомогою, внаслідок чого ним понесено витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Посилаючись на викладене, просить суд відмовити АТ «Сенс Банк» в задоволенні позову та стягнути з позивача на його користь витрати понесені у зв`язку зі сплатою судових витрат.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив у кому зазначив, що всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані угодою, регулюються договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АльфаБанк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку: www.alfabank.ua (архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди). Відповідно до погоджених умов договору сторонами, банк має право протягом строку дії Відновлювальної кредитної лінії змінити строк дії Відновлювальної кредитної лінії, продовжити строк дії Відновлювальної кредитної лінії або припинити. 10.06.2021 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 631684280 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 631684280 від 10.06.2021. Також, підписанням оферти повідомлено та погоджено, що тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на сайті банку: www.alfabank.ua (https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi). Підписанням електронним підписом цієї Оферти відповідач засвідчив про отримання всієї інформації про умови кредитування. Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційнотелекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та погодився з умовами кредитування, видача коштів та користування відповідачем коштами підтверджується наданими виписками, матеріалами кредитної справи підтверджено, що всі відносини між відповідачем та банком, що не врегульовані угодою, врегульовано договором (про банківське обслуговування фізичних осіб), який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку: www.alfabank.com.ua (https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi) архівна версія (з 01.06.2021 по 10.06.2021), на що позичальник погодився. Отже, відповідач підписав та уклав кредитний договір, погодився на умови кредитування, отримав кошти, коштами користування, частково сплачував борг, проте, в результаті неналежного виконання умов, утворилась заборгованість, яка добровільно погашена не була. Щодо витрат понесених відповідачем на правову допомогу, зазначив, що визначений розмір є явно завищеним та у випадку пропорційного задоволення вимог, підлягатиме зменшенню до 1 000,00 грн. Враховуючи наведене, просив суд задовольнити позовні вимоги АТ «Сенс Банк» в повному обсязі.

11.12.2025 представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Заява обґрунтована тим, що 10.06.2021 між відповідачем та банком було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до паспорта споживчого кредиту від 10.06.2021 строк дії відновлювальної кредитної лінії становив 12 місяців, тобто до 10.06.2022, з можливістю її пролонгації лише за умови належного виконання Клієнтом умов договору. Таким чином, після 10.06.2022 відносини між відповідачем та банком щодо наданої відновлювальної кредитної лінії завершились. Позов поданий банком лише 06.11.2025, що є суттєвим порушенням встановлених законом строків. Враховуючи, що строк позовної давності для вимог, що виникають із кредитного договору, сплив 10.06.2025, подання позову після цієї дати свідчить про те, що позов поданий після закінчення строку позовної давності. Враховуючи наведене, просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за позовом АТ «Сенс Банк».

16.12.2025 позивач подав до суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності. Зазначив, що в період з 12.03.2020 по 01.07.2023 було зупинено всі строки позовної давності на підставі п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». При цьому здійснена законодавцем прив`язка продовження строків позовної давності та зупинення їх перебігу до строку дії карантину та воєнного стану є безумовною, а тому наявності жодних додаткових обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суди не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо). Таким чином, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду в якості доказів: довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; паспорт споживчого кредиту підписаний електронно з використанням одноразового ідентифікатора «5582»; акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; довідку про ідентифікацію; досудову вимогу з доказами її направлення позичальнику; розрахунок заборгованості.

З аналізу наданих суду документів випливає, що долучена до матеріалів справи копія акцепту АТ «Альфа-Банк» пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, не містить підпису відповідача про що він зазначає у поданому відзиві.

Нормами частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень статті 11 Закону «Про електронну комерцію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Матеріали справи не містять пропозиції (оферти) ОСОБА_1 , як позичальника, на укладення кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 10.06.2021 з погодженням усіх істотних умов, зокрема, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом, строку кредитування, тощо.

Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який міститься у матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому сам по собі не доводить факту погодження між сторонами у письмовому вигляді істотних умов договору.

Погодження банком (Акцепт) обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не свідчить про бажання іншої сторони - позичальника та волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору.

Також позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на Паспорт споживчого кредиту від 10.06.2021, в якому зазначено, що він підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «5582» .

Однак, Паспорт споживчого кредиту від 10.06.2021 не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. Більше того, у вказаному вище паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, а наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 10.07.2021.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20.

Надана позивачем довідка на підтвердждення підписання Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не свідчить про використання одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 при підписанні договору.

Посилання позивача на розміщення архівної версії договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi, яке є публічно доступним не є підтвердженням укладення договору між позивачем та відповідачем на певних умовах, які були погоджені сторонами договору.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається.

Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 10.06.2021 по 01.07.2025 сама по собі, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів волевиявлення відповідача на укладення договору, доказів отримання ним відповідної платіжної банківської картки, тощо, - не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та отримання за його умовами грошових коштів.

Не може бути належним доказом укладення договору на певних умовах і наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 10.06.2021 № 631684280.

У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах.

Разом з цим, відповідачем визнається отримання з кредитної лінії 43 245,44 грн. та погашення заборгованості в розмірі 18 200,00 грн. за період з 10.06.2021 по 09.03.2022

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24.09.2014 (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання, у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту».

Відповідно до вимог ч.2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18 зазначив, що належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту є виписка по картковому рахунку.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 липня 2018 року № 75 передбачає, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних операцій за операційний день і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

З наявної у справі виписки про рух коштів по картці відповідачки убачається, що банк здійснював автоматичне списання щомісячних платежів та відносив витрати відсотків в рахунок тіла кредиту, безпідставно збільшуючи тіло кредиту.

Так, з виписки по рахунку відкритому АТ «Сенс Банк» за договором від 10.06.2021 на ім`я ОСОБА_1 сума отриманих ним коштів за період з 10.06.2021 по 09.03.2022 становить 43 245,44 грн., яка була отримана у вигляді здійснення покупок з карти, зняття готівки в банкоматі та нарахованої пені за зняття готівки в банкоматі, а сума фактично внесених коштів становить 18 200,00 грн, які були віднесені банком на погашення відсотків, комісій, смс повідомлень.

Відтак, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47 670,06 грн. не доведена належними доказами, а отже суд проводить власний розрахунок з урахуванням виписки по рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості, при цьому враховує фактичні витрати по картці, проведені відповідачем.

З проведеного власного розрахунку, вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 045,44 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд враховує наступне.

З матеріалі справи вбачається та визнається самим відповідачем, що 10.06.2021 між Банком та ОСОБА_1 з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, від 27.03.2023 №651, карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 діяв на території України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 включно.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні був введений воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30.01.2024) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, позивачем позов пред`явлений в межах строку, а тому відповідна заява відповідача про застосування строку давності є безпідставною.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 78 164,37 грн.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 25 045,44 грн, що становить 32,04 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 776,14 грн.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Зі змісту позову слідує, що позивач просить суд стягнути з відповідача 6 735,90 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В п.3.1 договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) в розмірі:

1) за підготовку в подання позовної заяви до суду 375,00 грн.;

2) за отримання рішення суду 225,00 грн.;

3) комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %.

Оцінюючи співмірність цих витрат суд зазначає, що копія рішення направляється сторонам, а позивач має можливість отримати такий примірник в електронному кабінеті. Крім цього, розрахунок комісійної винагороди слід здійснювати виходячи з суми коштів, які стгнуті судом на користь позивача, а саме 1 966,06 (25045,44 х 7,85 %).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та співмірними є судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у вигляді складання позовної заяви у розмірі 2341,06 грн. Оскільки суд задовольнив позов частково, то ці витрати слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам, що становить 750,08 грн.

З огляду на те, що позивачу частково відмовлено у задоволені позову, вимога відповідача про стягнення витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги підлягає до часткового задоволення.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача подано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 21.11.2025, договір про надання правничої допомоги від 09.12.2025, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат по справі на суму 15 000,00 грн., акт № 1 приймання-передачі до договору від 21.11.2025 про надання правничої допомоги від 09.12.2025 на суму 3000,00 грн. за надання правничої допомоги згідно п.1 вказаного договору.

Із п. 1 договору про надання правничої допомоги від 21.11.2025 вбачається, що надання адвокатських послуг полягає у консультації з юридичних питань та ознайомленні з матеріалами судової справи № 161/21048/25.

Враховуючи наведене, а також заперечення сторони позивача про завищення суми втрат на правову допомогу, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 133, 137, 141, 257, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 207, 257, 509, 526, 530, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1049, 1055, 1056-1 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість в розмірі 25 045 (двадцять п`ять тисяч сорок п`ять) гривень 44 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрат понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 776 (сімсот сімдесят шість) гривень 14 копійок та 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 08 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Акціонерного товариства «Сенс Банк» (адреса: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складено та підписано 13 січня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О.М. Гринь