ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/821/26 Справа № 212/66/25 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Солодовник Олександр Анатолійович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 червня 2025 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 липня 2025 року, ухвалені суддею Дехта Р.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення 24 червня 2025 року, дата складення повного додаткового рішення 03 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Храмов М.П., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний гараж належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. 16.08.2004 р. та зареєстрованого в реєстрі за №3920 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4908234 від 30.09.2004 року.

В 2011 році позивач вирішив продати даний гараж для чого звернувся до КП ДОР «Криворізьке БТІ» та отримав витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №31696915 від 18.10.2011 р.

Після цього досяг попередньої усної домовленості з відповідачем ОСОБА_2 про продаж даного гаражу, але у зв`язку з тим, що у останнього не виявилось грошових коштів для оплати повної вартості гаражу між ними була досягнута усна домовленість, що відповідач буде користуватись гаражем та сплачувати витрати на його утримання (членські внески до кооперативу, електроенергію та інші необхідні платежі) до того моменту, поки у відповідача не буде достатньо коштів для придбання гаражу. До 2013 року відповідач не знайшов грошових коштів та сторони не уклали договір купівлі-продажу. В 2013 році позивач з метою недопущення у нього заборгованості за членськими внесками та іншими платежами (у нього виникли сумніви в платоспроможності відповідача, оскільки майже два роки останній так і не знайшов грошових коштів на придбання) звернувся до голови кооперативу та попросив прийняти в члени кооперативу ОСОБА_2 щоб він на законних підставах сплачував необхідні платежі, та у зв`язку з наступним продажом гаражу.

До 2024 року ОСОБА_2 так і не знайшов грошових коштів для придбання гаражу. Оскільки у позивача виникла необхідність у продажу гаражу, а відповідач за стільки років не спромігся знайти грошові кошти для придбання гаражу, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням звільнити займаний гараж, на що останній відмовив. Дані події мали місце 16.03.2024 року.

Після цього ОСОБА_2 став погрожувати поліцією, якщо позивач не переоформить на нього гараж та категорично відмовився його звільняти. Поліція викликалась 17.03.2024 року та 01.04.2024 року.

Позивач вважає, що до цього часу відповідач безпідставно користується гаражем та відмовляється його звільняти; такі дії відповідача позбавляють позивача можливості користування належним йому майном та розпорядження ним.

У зв`язку з викладеним, позивач просив усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві власності гаражем НОМЕР_1 , розташованому в Гаражно-будівельному кооперативі «Надежда» в Покровському районі міста Кривого Рогу, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 звільнити займане приміщення гаражу від належних останньому речей та автомобіля та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задоволені повністю.

Усунуті перешкоди в користуванні належним на праві власності ОСОБА_1 гаражем № НОМЕР_1 , розташованому в Обслуговуючому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Надія», код ЕДРПОУ 25723047 в Покровському районі міста Кривого Рогу, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 звільнити займане приміщення гаражу № НОМЕР_1 , розташованого в Обслуговуючому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Надія», код ЕДРПОУ 25723047 в Покровському районі міста Кривого Рогу від належних йому речей та автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

25 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Храмов М.П., звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витати по сплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Додатковим рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Солодовник О.А., не погоджуючись в рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 червня 2025 року, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що викладене в оскаржуваному рішенні не відповідає дійсності. Суд не врахував докази, надані відповідачем, та пояснення свідків.

Посилається, що в 2013 році його теща подарила 7 000 доларів США для придбання гаражу. Спірний гараж він знайшов по оголошенню після чого зустрівся в позивачем. Ні про яку оренду речі не було. 12 листопада 2013 року він з жінкою та дітьми зустрілися з позивачем. З ним була дружина та дитина. Після цього ОСОБА_1 покликав голову гаражного кооперативу ОСОБА_3 і в його присутності ОСОБА_1 написав заяву про те, що у зв`язку з продажом гаража № НОМЕР_1 він просить переоформити гараж на ОСОБА_2 . ОСОБА_2 також на ім`я голови кооперативу було надано заяву про те, що у зв`язку з покупкою гаража № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , він просить переоформити гараж на нього ОСОБА_2 . Після цього він в присутності своєї дружини передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7 000 доларів США. 13 листопада 2013 року на зборах членів гаражного кооперативу «Надія» згідно протоколу №4 гараж, який належав ОСОБА_1 , у зв`язку з його продажом був переоформлений на ОСОБА_2 . Після чого голова гаражного кооперативу видав йому довідку, згідно якої він ОСОБА_2 є членом обслуговуючого гаражного кооперативу «Надія» з 12.11.2013 року у зв`язку з покупкою недобудованого гаражу № НОМЕР_1 . Також йому була виписана книжка члена кооперативу.

При цьому звертає увагу, що про те, що існують документи на гараж ОСОБА_1 нікого не повідомив. Ніякої домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в 2011 році про покупку чи про оренду гаража, про що вказав суд в своєму рішенні, не було.

Протягом десяти років він користувався даним гаражем, сплачував членські внески, сплачував за світло, повністю зробив в гаражі ремонт. ОСОБА_1 ні разу йому не телефонував і він його не бачив. Приблизно в кінці лютого 2024 року йому зателефонував ОСОБА_1 і сказав, що гараж належить йому і в нього є документи на гараж і він хоче, щоб ОСОБА_2 сплатив йому за документи 2 000 доларів США. Наголошує, що під час купівлі гаражу позивач документи на гараж не показував.

Судом не враховані поясненні свідків, які підтверджують вказані ним обставини.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 не наданий.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 змінити вказане додаткове рішення в частині розміру судових витрат, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 гривень.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом безпідставно зменшений розмір витрат на професійну правничу допомогу. В порушення норм процесуального законодавства суд не дослідив та не надав належної оцінки складності справи та виконаних адвокатом робіт, обсягу наданих послуг та виконаних робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Храмова М.П., який підтримав доводи апеляційної скарги на додаткове рішення, просив її задовольнити та залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Солодовник О.А., які кожний окремо підтримали доводи апеляційної скарги відповідача та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 червня 2025 року в повній мірі вищевказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 16.08.2004 року був придбаний гараж № НОМЕР_1 , розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Надежда» (код ЕДРПОУ 25723047) в Покровському районі міста Кривого Рогу, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Право власності позивачем було набуто у відповідності до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний №424002885, станом на 24.04.2025 р. позивач у справі є єдиним власником спірного нерухомого майна, а саме гаражу, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначений гараж був придбаний позивачем у ОСОБА_5 . В свою чергу ОСОБА_5 придбала вказаний гараж 09.06.1998 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №721369 Гаражно-будівельний кооператив «Надія» (ідентифікаційний код 25723047) зареєстрований рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.1992 N?459, але в статутних документах зазначена назва АВТОГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ «НАДЕЖДА».

07.08.2008 року на підставі наданих документів державним реєстратором відділу державних реєстраторів апарату міськради і виконкому були проведені зміни до установчих документів кооперативу та була змінена назва кооперативу з АВТО ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ «НАДЕЖДА» на ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ГАРАЖНО-БУДІВЕЛЬНИЙ - КООПЕРАТИВ «НАДІЯ» (ідентифікаційний код 25723047).

Також судом першої інстанції було враховано, що сторони по справі надали в якості доказу фотокопію статуту Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Надія», код ЕДРПОУ 25723047, що прийнято загальними зборами членів обслуговуючого кооперативу від 23 січня 2017 року, протокол №1, правовідносини виникли між сторонами 12-13 листопада 2013 року, а тому суд не надав правову оцінку умов та порядку прийому в члени кооперативу, вибуття з нього, враховуючи ту обставину, що сторони не надали на розгляд суду належного доказу, що регулює порядок прийому в члени кооперативу, вибуття з нього, станом на 12-13 листопада 2013 року.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, врахувавши, що позивачем були надані докази належності йому на праві приватної власності спірного гаражу, а відповідачем у справі не було надано доказів укладення договору купівлі продажу, досягнення істотних умов договору та проведення розрахунку; самі по собі пояснення свідків не можуть підміняти собою письмові докази на підтвердження проведення розрахунків як от розписки чи договір укладений в письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства, дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 серпня 2004 року є власником гаражу 4, розташованого в Гаражно-будівельному кооперативі «Надежда» в Покровському районі міста Кривого Рогу.

Разом з тим відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів стосовно того, що між ним та позивачем укладено договір купівлі-продажу, відповідних розрахунків за договором, а також, не надано належних та допустимих доказів щодо поважності чинення перешкод позивачу у користуванні спірним майном.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову позивача.

Наведені в апеляційній скарзі відповідача інші доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Також вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, суд першої інстанції належним чином дослідив надані стороною позивача докази, враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, з розміром якого повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

З огляду на вказане апеляційна скарга позивача також не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, оскаржувані судові рішення відповідають вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для їх скасування немає, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, які відповідають вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Солодовник Олександр Анатолійович, залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 червня 2025 року та додаткове рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: