Справа № 345/4687/25
Провадження № 22-ц/4808/176/26
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 11 листопада 2025 року під головуванням судді Керніцького І.І. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 12 серпня 2012 року між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наприкінці 2023 року відношення між ними погіршились, в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби у свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. З того часу спільного господарства вони не ведуть.

Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дітей, а тому вважає за необхідне шлюб між ними розірвати.

Вважає, що в інтересах дітей буде якнайкраще залишити їх проживати разом з нею, їхньою матір`ю.

З часу припинення подружніх відносин відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання дітей, не цікавиться ними та не надає їм жодної матеріальної допомоги. Діти проживають з нею, перебувають на повному її утриманні та вихованні.

Відповідач має рівні з позивачем обов`язки щодо утримання дітей, за віком та станом здоров`я має можливість забезпечувати дітей усім необхідним та надавати їм матеріальне утримання, оскільки має доходи, іншої сім`ї та дітей не має, проте ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

З рахуванням майнового стану відповідача, його віку та стану здоров`я, а також виходячи з потреб дітей, вважає, що аліменти в розмірі по 10 000 грн на кожну дитину будуть достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей та задоволення їх потреб.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №123.

Стягувати з ОСОБА_2 , аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Долинського районного суду від 11 листопада 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №123 - розірвано.

Зобов`язано проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно на кожну дитину, які стягувати з часу звернення в суд з даним позовом 26 серпня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 400 гривень витрат за послуги письмового перекладу згідно з квитанції.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 211, 20 гривень судового збору.

В задоволенні стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів та розподілу судових витрат.

Зазначає, що рішення суду в частині стягнення аліментів не відповідає вимогам ст.182 СК України. У відзиві на позовну заяву було зазначено, що стан здоров`я відповідача є незадовільним. У зв`язку з цим ОСОБА_2 регулярно вимушений приймати медичні препарати, витрати на які становлять понад 14 000 грн.

Апелянт також вказує, що у відповідача є непрацездатна матір ОСОБА_7 яка є особою з інвалідністю 2 групи для її підтримки відповідач витрачає по 100 євро на місяць.

ОСОБА_2 офіційно працевлаштований в Іспанії та працює робітником на будівництві, однак у зв`язку з незадовільним станом здоров`я часто втрачає працездатність і за цього його дохід є мінливим. У зв`язку з роботою відповідача за кордоном також слід врахувати і витрат на харчування, транспорт, оренду житла.

Суд першої інстанції в рішенні описав усі вищезазначені обставини, однак, у мотивувальній частині рішення не було наведено жодних аргументів щодо відхилення вищезазначених обґрунтованих доводів відповідача про необхідність зменшення заявленого розміру аліментів, які для відповідача є не підйомними.

Судом не надано оцінки аргументам відповідача про те, що у разі задоволення позову в повному обсязі, здійснення витрат на придбання необхідних ліків для лікування для відповідача буде недоступне, внаслідок чого його стан здоров`я може погіршитися.

Позивачем до суду першої інстанції було долучено переклади договорів оренди житла з клопотанням про розподіл витрат за їх переклад в сумі 4 440 грн.

Однак судом було залишено без належної уваги аргументи відповідача, викладені у письмовому запереченні від 10.11.2025 щодо відсутності підстав включення 4 400 грн витрат за переклад документів до складу судових витрат.

Судом стягнуто такі витрати з відповідача безпідставно, оскільки відсутні належні докази, які підтверджують реальне здійснення цих витрат.

В якості підтвердження здійснення витрат на переклад документів позивачкою надано рахунок №22590 від 30.10.2025 на суму 4 400 грн. Однак вказаний документ не містить інформації які саме документи були предметом послуги чи договори надані суду є договорами оренди чи якісь інші документи.

Судом також безпідставно відмовлено у проведенні розподілу судових витрат відповідача на правову допомогу.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів та здійснення розподілу судових витрат позивачки. Позов задовольнити частково та проводити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 7 000 гривень щомісячно на кожну дитину, які стягувати з часу звернення в суд зданим позовом 26 серпня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із відповідача на користь держави 1211,20 грн судового збору. Стягнути із позивачки на користь відповідача 3 000 грн витрат на правову допомогу в суді першої інстанції. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник Мельникович О.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що зазначені в апеляційній скарзі твердження скаржника є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідач подавав до суду першої інстанції медичну документацію форми 027-о від 03.04.2016, 27.04.2016, 28.08.2017 та консультативний висновок форми 028/о від 17.10.2025 року.

Тобто, відповідач мав захворювання у 2016 - 2017 роках і з того часу за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я України у період часу із 2017 по 2025 роки не звертався, а звернувся вже тільки 17.10.2025, тобто лише тоді, коли до суду було подано позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

У судовому засіданні були досліджені надані відповідачем медичні документи, зокрема консультативний висновок спеціаліста від 17.10.2025 виданий КНП «Болехівська центральна міська лікарня» у якому зазначені призначення ліків на які посилається скаржник та його діагноз.

З цього консультативного висновку вбачається, що ОСОБА_2 у жовтні 2025 року був особисто присутнім у лікаря ендокринолога ОСОБА_8 , здавав аналізи для лабораторного дослідження, а також проходив інші дослідження, зокрема МРТ.

Проте, під час судового засідання ОСОБА_2 було з`ясовано, що він не перебував на території України у 2025 році, а перебував на території Іспанії, що підтвердив його представник.

Окрім того, скаржник подав до суду першої інстанції трудовий договір, згідно якого він працює на території Іспанії в якості «робітника на будові» із сорока годинним навантаженням із понеділка по п`ятницю. Тобто, ОСОБА_2 може працювати та виконувати фізичні навантаження на будові.

Також не заслуговує на увагу те, що ОСОБА_2 утримує свою матір, оскільки жодних доказів цього він суду не надав, а також не повідомив, що у неї є чоловік - його батько, який також за законом зобов`язаний утримувати свою дружину.

Щодо стягнення судових витрат на користь позивача, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо їх стягнення із відповідача, оскільки суду були надані документи, які перекладались та рахунок із зазначенням вартості перекладу та реквізитів особи, яка їх здійснила.

Із урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надані ОСОБА_2 , медичні документи щодо стану його здоров`я на які він посилався не слід брати до уваги, оскільки такі не містять достовірної інформації, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено апелянтом в частині стягнення аліментів та судових витрат, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 12.08.2012 був укладений шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №123. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_10 », дружини « ОСОБА_10 » (а.с.6).

За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 а.с.7) та 22.01.2015 ОСОБА_5 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Згідно копії витягів з реєстру територіальної громади від 08.07.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані в АДРЕСА_1 (а.с.9, 10) разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.17).

Діти сторін проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні. На підтвердження такої обставини ОСОБА_1 надано договір оренди житлового приміщення в Іспанії у місті Понс станом на 01.10.2024, вартість оренди якого становить 460 євро на місяць (переклад з іспанської на українську мову) (а.с.88-90), договір оренди житлового приміщення в Іспанії у місті Понс станом на 01.10.2023, вартість оренди якого становить 220 євро на місяць (переклад з іспанської на українську мову) (а.с.95-96), договір оренди житлового приміщення в Іспанії у місті Понс станом на 01.09.2022, вартість оренди якого становить 220 євро на місяць (переклад з іспанської на українську мову) (а.с.101-102).

ОСОБА_2 на теперішній час офіційно працевлаштований в Іспанії та отримує дохід в розмірі 1235,19 євро на місяць, що підтверджується контрактом на тимчасову роботу (а.с.51-53).

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів та судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що утримання неповнолітніх дітей є обов`язком батьків, а оскільки ОСОБА_2 добровільно матеріальну допомогу в необхідному розмірі не надає, хоча може її надавати, тому позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Щодо здійснення судових витрат, то судом першої інстанції вказав, що у зв`язку із здійсненням перекладу договорів оренди житла позивачкою було понесено витрати за послуги письмового перекладу таких договорів та згідно з рахунку №22590 від 30.10.2025, вартість такого перекладу становила 4 400 грн (а.с.103).

Також згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні цього позову до суду першої інстанції, тому судовий збір в розмірі 1211,20 грн слід було стягнути з відповідача на користь держави.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта про те, що визначений судом розміром аліментів на його дітей ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки він витрачає значні кошти на медичні препарати для себе є необґрунтованими.

Відповідачем не було надано суду доказів які б вказували про те, що його фінансовий стан є вкрай важким та таким, що унеможливлює сплату стягнутих з нього аліментів у визначеному позивачкою розмірі або ставить його в скрутне матеріальне становище. Також суду не було надано доказів того, що його витрати є значно вищими ніж його дохід.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано той факт, що, відповідач офіційно працевлаштований в Іспанії та отримує достатній дохід. На підтвердження чого до матеріалів справи було долучено контракт на тимчасову роботу відповідача.

Судом було встановлено, що діти сторін у цій справі проживають разом з матір`ю та перебувають на її вихованні і утриманні. На підтвердження вказаної обставини позивачкою було надано суду відповідні докази. З урахуванням цього є підстави вважати, що основний тягар по утриманню дітей покладений на ОСОБА_1 як матір дітей. Факт проживання та утримання позивачкою дітей відповідачем не заперечується.

Доводи апелянта про те, що відповідач витрачає по 100 євро на місяць для підтримки непрацездатної матір ОСОБА_7 не підтверджено відповідними доказами, а долучені відповідачем акт огляду МСЕК (а.с.63) та медичні висновки (а.с.64, 65) не вказують на такі витрати.

У рішенні суд першої інстанції зазначив що ОСОБА_2 не погоджується із заявленою сумою аліментів у визначеному позивачкою розмірі.

Однак, суд звернув свою увагу на те, що утримання неповнолітніх дітей є обов`язком батьків. Тому для забезпечення гармонійного розвитку дітей суд першої інстанції, з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», також урахував матеріальне становище ОСОБА_1 і те, що вона не працює, не має стабільного доходу. При цьому матеріальне становище ОСОБА_2 , який працевлаштований та отримує регулярний дохід, не має інших утриманців, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 10 000 гривень щомісячно на кожну дитину.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є гарантованим, справедливим, розумним і необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дітей та не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Доводи апелянта про те, що судом безпідставно стягнуто такі витрати з відповідача, оскільки відсутні належні докази, які підтверджують реальне здійснення цих витрат є необґрунтованими.

Суду першої інстанції було надано докази понесення позивачкою витрат за послуги письмового перекладу договорів оренди житла, вартість яких згідно з рахунком №22590 від 30.10.2025, становила 4 400 грн (а.с.103), а тому такі витрати підтверджують їх реальність та підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апелянта судом безпідставно відмовлено у проведенні розподілу судових витрат відповідача на правову допомогу є необґрунтованими.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що рішення судом першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його в цій частині слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування в оскаржуваній частині з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 11 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 16 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.М. Луганська