Справа № 216/8878/25
Провадження 2-з/216/4/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в забезпеченні позову

16 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Гайтко Л.А.,

розглянувши Заяву від 06.01.2026 року (вх. №1027 від 14.01.2026 р.) представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ванкевич О.Ю. про забезпечення позову шляхом заборони відповідачці до ухвалення судового рішення по суті справи змінювати місце проживання дітей, а саме: заборонити зміну країни проживання дітей, заборонити переміщення дітей за межі території Французької Республіки; заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії щодо виїзду дітей до іншої країни, у тому числі з метою тимчасового чи постійного проживання до остаточного вирішення спору судом; направити ухвалу суду про забезпечення позову компетентним органам України та Французької Республіки для інформування та контролю,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Виконкому Центрально-Міської районної ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей, встановлення порядку спілкування з дітьми та заборону на зміну країни проживання дітей без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Виконкому Центрально-Міської районної ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей, встановлення порядку спілкування з дітьми та заборону на зміну країни проживання дітей без згоди батька.

Ухвалою суду від 06.01.2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

14.01.2026 р. через канцелярію суду надійшла Заява від 06.01.2026 року (вх. №1027 від 14.01.2026 р.) представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ванкевич О.Ю. про забезпечення позову шляхом заборони відповідачці до ухвалення судового рішення по суті справи змінювати місце проживання дітей, а саме: заборонити зміну країни проживання дітей, заборонити переміщення дітей за межі території Французької Республіки; заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії щодо виїзду дітей до іншої країни, у тому числі з метою тимчасового чи постійного проживання до остаточного вирішення спору судом; направити ухвалу суду про забезпечення позову компетентним органам України та Французької Республіки для інформування та контролю,

Заява про забезпечення позову обґрунтована, зокрема, тим, що відповідачка, перебуваючи за межами України рідко виходить на зв`язок, різними способами ускладнює спілкування батька з дітьми, не передає вчасно його привітання дітям, відповідає неохоче та довготривало.

Позивач стверджує також, що існує обґрунтована ймовірність, що відповідачка може змінити країну перебування дітей, у зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_2 , перебуваючи у Франції, народила третю дитину від чоловіка іноземного походження, який проживає у Німеччині, вона може виїхати із Франції до третьої держави з усіма дітьми (з двома спільними з позивачем синами), що істотно ускладнить або зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення.

Позивач також зазначає, що у разі зміни місця проживання дітей або виїзду з території Франції до вирішення спору по суті:

-буде втрачена можливість забезпечити регулярний зв`язок батька з дітьми;

-виконання рішення суду стане надмірно ускладненим або фактично неможливим;

-права батька на участь у вихованні дітей будуть порушені;

-інтереси дітей щодо збереження стабільного зв`язку з обома батьками будуть поставлені під загрозу.

Розглянувши Заяву позивача про забезпечення позову, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії .

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності,

обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа , котра звернулася з такою заявою , позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову , суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками , які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи , які свідчать про наявність підстав вважати , що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову .

Обґрунтованість заяви про забезпечення позову доводиться заявником за загальними правилами доказування в цивільному процесі , яке не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року проголошено що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини .

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і , дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини , які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів , які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року , п. 78) .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист , або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні Заяви від 06.01.2026 року (вх. №1027 від 14.01.2026 р.) представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ванкевич О.Ю. про забезпечення позову шляхом заборони відповідачці до ухвалення судового рішення по суті справи змінювати місце проживання дітей, а саме: заборонити зміну країни проживання дітей, заборонити переміщення дітей за межі території Французької Республіки; заборонити відповідачу здійснювати будь-які дії щодо виїзду дітей до іншої країни, у тому числі з метою тимчасового чи постійного проживання до остаточного вирішення спору судом; направити ухвалу суду про забезпечення позову компетентним органам України та Французької Республіки для інформування та контролю - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ст.355 ЦПК України, протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.А. Гайтко