03.02.2026 Єдиний унікальний № 697/1221/25 провадження № 2/371/344/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гуренка М.О.,

при секретарі Овчаренко В.С.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,-

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду Київської області від Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана справа для розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася з позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Представник позивача просила суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдану моральну шкоду в порядку регресу.

22 грудня 2025 року від представника позивача Гусєва П.В. надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 227 350,01 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтувано тими обставинами, що 24 серпня 2021 року близько 04:20 на А/дорога Р-09 - МИРОНІВКА - КАНІВ, 32 км, 100М відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», р/н НОМЕР_1 та транспортного засобу «ЗАЗ», р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаного ДТП ОСОБА_3 загинув на місці.

Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження у діях ОСОБА_1 та водія автомобіля «ЗАЗ», р/н НОМЕР_2 відсутні порушення вимог правил дорожнього руху України, що могли б перебувати у причинному зв`язку з механізмом виникнення та розвитку дорожньо-транспортної пригоди.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві про зменшення/збільшення розміру позовних вимог просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 24 серпня 2021 року близько 04:20 на А/дорога Р-09 - МИРОНІВКА - КАНІВ, 32 км, 100М відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», р/н НОМЕР_1 та транспортного засобу «ЗАЗ», р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаного ДТП ОСОБА_3 загинув на місці.

Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження у діях ОСОБА_1 та водія автомобіля «ЗАЗ», р/н НОМЕР_2 відсутні порушення вимог правил дорожнього руху України, що могли б перебувати у причинному зв`язку з механізмом виникнення та розвитку дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8-12).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду , якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Виходячи з вище зазначеного, приходимо до висновку що суд опираючись на норму ч.2 ст. 1166 ЦК України, не бере до уваги норми ч. 2 ст. 1187 ЦК України, де зазначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідач, не довів того факту, що смерть потерпілої особи настала в результаті непереборної сили або ж умислу потерпілого, а отже, відповідно до норм ч. 2 ст. 1187 ЦК України, Відповідач несе відповідальність за завдану шкоду, джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 4. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 Цивільного кодексу України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (надалі Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

На виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ, Позивач) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 27 Закону України № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що твердження представника позивача викладені в позовній заяві є достовірними, а обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог є обгунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача завданої шкоди в порядку регресу в розмірі 227350,01грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 10, 11,76-84, 141 , 209, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, cуд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України () завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 227 350,01 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., а всього стягнути 230 378,01 грн. (двісті тридцять гривень триста сімдесят вісім гривень одну копійку).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя М.О. Гуренко