ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/66/26 Справа № 199/4838/24 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Постольник Оксана Сергіївна, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року в цивільній справі номер 199/4838/24 за позовом Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, припинення володіння нерухомим майном, скасування державної реєстрації речових прав,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, припинення володіння нерухомим майном, скасування державної реєстрації речових прав, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що прокуратурою встановлено обставини, що свідчать про безпідставне набуття Рахмані Хоссейн речових прав на об`єкт нерухомого майна - будівлю-павільйон загальною площею 32 кв.м. по АДРЕСА_1 та реєстрацію права власності на вказаний об`єкт всупереч вимог діючого законодавства, самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на ній.

На підставі рішення органу місцевого самоврядування (виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 02.03.2002 року №139) за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю-павільйон загальною площею 32 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №139 від 02.03.2002 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 згідно з наданою схемою головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста відсутні розпорядчі документи щодо присвоєння (зміни) адреси об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . За даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за вищевказаною адресою, Головним архітектурно-планувальним управлінням не надавались, паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою не оформлювались, інформація щодо наданих дозволів на розміщення малих архітектурних форм, відсутня.

За інформацією, наявною у КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» Дніпровської міської ради, державна реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року, підприємством не проводилась.

Відповідно до інформації Дніпровської міської ради встановлено, що договорів оренди землі, укладених між міською радою та юридичними або фізичними особами на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено. Також, відсутні прийняті рішення міської ради за вказаною вище адресою. Відповідно до інформації адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради рішення від 02.03.2002 року №139 «Про дозвіл на розміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_2 » виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради не приймалось. Крім того, Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження вищезазначеної земельної ділянки, за результатами якого складено відповідний акт №12/04/24-КР від 12.04.2024 року.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №12/04/24-КР від 12.04.2024 року встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 розташована нежитлова будівля-павільйон. Відповідно до геодезичної зйомки фактична площа павільйону становить 37 кв. м. Павільйон частково розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:340:0201, яка складає площу у розмірі 31 кв. м. Межі фасаду павільйону виходять за межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:340:0201 на площу у розмірі 6 кв. м. В павільйоні знаходиться магазин з продажу солодощів із зовнішньою вивіскою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на момент обстеження земельної ділянки торговельна точка здійснювала господарську діяльність.

Згідно з технічним паспортом на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 16.01.2020 року по інвентаризаційній справі №0979 за адресою: АДРЕСА_1 , павільйон збудовано в 1991 році. За результатами опрацювання відомостей, що містяться на веб-Порталі «Google Earth Pro» встановлено, що павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , було насправді збудовано в період часу з серпня 2006 року по жовтень 2007 року. Натомість право власності на обстежуваний павільйон було зареєстровано 26.02.2020 року.

Відповідно до інформації Управління ДАБК ДМР (лист від 02.05.2024 року №10/1-60) встановлено відсутність відомостей щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вище вказаною адресою.

Крім того, відповідно до витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо переліку дозвільних документів наданих для будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області №17489/5/04-36-24-13-15 від 15.04.2024 року встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості стосовно оформлення Рахмані Хоссейном права користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , відсутні. Згідно з даними інформаційної системи органів ДПС України (Дніпровська міська ТГ) по АДРЕСА_1 станом на дату надання відповіді, за кодом класифікації доходів бюджету 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» та 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» відсутня сплата.

Відповідно до листа Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради встановлено, що державним інспектором Інспекції здійснено обстеження вищезазначеної земельної ділянки, за результатами якого складено акт №12/04/24-КР від 12.04.2024 року, яким встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розташована одноповерхова нежитлова будівля-павільйон з продажу солодощів із зовнішньою вивіскою «TORTS.UA». Відповідно до даних з Державного земельного кадастру нежитлова будівля-павільйон за вказаною вище адресою, фактично займає площу 37 кв. м. Павільйон частково розташований на території земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:340:0201, площею 31 кв. м, а частково на території несформованої земельної ділянки, площею 6 кв. м.

Крім того, відповідно до витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за пошуком кадастровий номер земельної ділянки :01:340:0201, на якій частково розташований павільйон площею 31 кв. м, відсутня інформація щодо переліку дозвільних документів наданих для будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час власником вищезазначеного нерухомого майна є ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідачем незаконно використовується земельна ділянка, майно експлуатується з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, що є підставою для усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, припинення володіння нерухомим майном та скасування державної реєстрації речових прав у судовому порядку.

Позивач просив суд зобов`язати Рахмані Хоссейна повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку площею 32 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення нежитлової будівлю-павільйону площею 32 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); припинити володіння ОСОБА_1 нерухомим майном, а саме нежитловою будівлею-павільйоном площею 32 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - будівлю-павільйон, площею 32 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 24.02.2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. (номер відомостей про речове право 35666090), індексний номер: 51325829 від 26.02.2020 із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року позов керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, припинення володіння нерухомим майном, скасування державної реєстрації речових прав, - задоволено.

Зобов`язано Рахмані Хоссейна повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку площею 32 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення нежитлової будівлю-павільйону площею 32 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Припинено володіння ОСОБА_1 нерухомим майном, а саме нежитловою будівлею-павільйоном площею 32 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 24.02.2020 державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. (номер запису про право власності 35666090) шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - будівлю-павільйон, площею 32 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 24.02.2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. (номер відомостей про речове право 35666090), індексний номер: 51325829 від 26.02.2020 із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Постольник О.С., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2024 року по справі №199/4838/24 та закрити провадження у справі, здійснити розподіл судових витрат.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки під час розгляду судом першої інстанції неповно з`ясовано всіх фактичних обставин справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконних судових рішень.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Заява представника відповідача про закриття провадження була обґрунтована наступним: Рахмані Хоссейн є фізичною особою підприємцем, який зареєстрований з 11.05.2021 року та єдиним і основним видом діяльності за КВЕД є 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки №12/04/24-КР від 12.04.2024 року встановлено, що торгівельний павільйон, який належить відповідачеві та є предметом позову за адресою: АДРЕСА_3 , доступний для відвідування, здійснює торгову діяльність та має вивіску «TORTS.UA».

Таким чином, вбачається, що спір щодо усунення перешкод для користування земельною ділянкою, яка використовується для ведення підприємницької діяльності підсудний господарському суду та не може бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

Амур Нижньодніпровським районним судом при прийнятті оскаржуваного рішення від 13.11.2024 року залишено поза увагою та взагалі не враховано обставину, яку під час розгляду справи зазначав відповідач, а саме: щодо відсутності повноважень прокуратури звертатися в інтересах ДМР.

В листі Дніпровської міської ради до Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра від 04.06.2024 року №7/11-1302 міська рада рекомендує звернутися від його імені до суду та навіть вказує на спосіб захисту, що може свідчити про обрання альтернативного заявника, замість належного.

Проте, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати суспільні інтереси. Таким чином, відповідач вважає, що прокурор не довів наявність підстав для звернення до суду, а отже такий позов не міг бути прийнятий до провадження.

Від Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правовими висновками, неодноразово викладеними та підтриманими Верховним Судом у прийнятих постановах, наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Спір виник з приводу порушення права власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на земельну ділянку саме ОСОБА_1 , як фізичною особою. Крім того, ОСОБА_1 є власником вищевказаного майна, як фізична особа, однак це майно не використовується у господарській діяльності фізичної особи - підприємця, адже ОСОБА_1 не використовує його для здійснення підприємницької діяльності згідно із ст. 320 ч. 1 ЦК України. Відтак дана справа за предметною та суб`єктною юрисдикцією не підсудна господарському суду, оскільки вона не стосується спору, що виник у зв`язку із здійсненням відповідачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 господарської діяльності. ОСОБА_1 не виступає у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, а спірні правовідносини - не є господарськими.

Позовна заява подана прокурором стосується питання права, яке становить значний суспільний інтерес, оскільки самовільне зайняття земель комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) та конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє розпоряджатись своїм майном.

Дніпровською міською радою, тобто, органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірну земельну ділянку не вжито, що підтверджується листами Дніпровської міської ради №7/11-1070 від 30.04.2024, №7/11-1302 від 04.06.2024 та свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.

Поданий прокурором позов підтримала Дніпровська міська рада, яка не оспорювала в суді наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в її особі, заперечень проти цього не висловлювала.

На думку позивача, доводи апеляційної скарги про те, що прокурор є не повноважним суб`єктом звернення до суду з цим позовом в інтересах держави, є помилковими.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Постольник О.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор Ємельянов В.А. апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду представник Дніпровської міської ради не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 55, 56, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника Дніпровської міської ради.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача та прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що, як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення органу місцевого самоврядування (виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 02.03.2002 року №139) державним реєстратором виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. 24.02.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю-павільйон загальною площею 32 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) (а.с. 151, том 1).

02.03.2002 року рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №139 надано дозвіл Рахмані Хоссейну на розміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 згідно з наданою схемою головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради (а.с. 83, том 1).

У реєстраційній справі щодо об`єкта нерухомого майна за номером 101 міститься технічний паспорт (виготовлений ПП «Пром БТІ») на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 . Згідно з даними технічного паспорту площа земельної ділянки складає 34 кв. м (а.с. 79, том 1).

У матеріалах реєстраційної справи наявна довідка №166 від 24.02.2002 про адресу об`єкта, видана Рохмані Хосейну начальником відділу ведення чергового плану міста, щодо присвоєння нежитловому (приміщенню) павільйону адреси - АДРЕСА_1 (а.с. 82, том 1).

Згідно з листом Департаменту по роботі з активами від 22.04.2024 року №12/19-179 відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста відсутні розпорядчі документи щодо присвоєння (зміни) адреси об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідні документи, на підставі яких була присвоєна вказана адреса, відсутні. За даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за вищевказаною адресою, Головним архітектурно-планувальним управлінням не надавались, паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою не оформлювались, інформація щодо наданих дозволів на розміщення малих архітектурних форм, відсутня (30, том 1).

Відповідно до листа від 11.04.2024 №4060 КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» Дніпровської міської ради, державна реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року, підприємством не проводилась (а.с. 34, том 1).

Згідно з листом Дніпровської міської ради від 30.04.2024 №7/11-1070 встановлено, що договорів оренди землі, укладених між міською радою та юридичними або фізичними особами на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено. Також, відсутні прийняті рішення міської ради за вказаною вище адресою. За результатами пошуку за параметрами « АДРЕСА_4 » рішень міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виявлено. Звернень юридичних або фізичних осіб щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виявлено. Відповідно до інформації Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради рішення від 02.03.2002 року №139 «Про дозвіл на розміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_2 » виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради не приймалось. Крім того, Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження вищезазначеної земельної ділянки, за результатами якого складено відповідний акт №12/04/24-КР від 12.04.2024 року (а.с. 52-54, том 1).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №12/04/24-КР від 12.04.2024 року встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розташована нежитлова будівля-павільйон. Відповідно до геодезичної зйомки фактична площа павільйону становить 37 кв. м. Павільйон частково розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:340:0201, яка складає площу у розмірі 31 кв. м. Межі фасаду павільйону виходять за межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:340:0201 на площу у розмірі 6 кв. м. В павільйоні знаходиться магазин з продажу солодощів із зовнішньою вивіскою «TORTS.UA». На момент обстеження земельної ділянки торговельна точка здійснювала господарську діяльність. Павільйон встановлений на фундаменті, фасади обшиті алюмінієвими композитивними матеріалами, на фронтальній стороні фасаду розташовані вітрина зі склопакетів та двома вхідними дверима. Задня стіна павільйону обшита профнастилом темно-сірого кольору. Територія навколо павільйону викладена тротуарною плиткою (а.с. 55-62, том 1).

Згідно з технічним паспортом на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 16.01.2020 року по інвентаризаційній справі №0979 за адресою: АДРЕСА_1 , павільйон збудовано в 1991 році (а.с. 79-82, том 1).

З листа від 02 травня 2024 року №10/1-60 Управління ДАБК ДМР вбачається відсутність

відомостей щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вище вказаною адресою. Заходи контролю Управлінням не проводились. Звернення юридичних або фізичних осіб з метою подачі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вищевказаною адресою, відсутні (а.с. 38-39, том 1).

Відповідно до витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо переліку дозвільних документів, наданих для будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 118, том 1).

З листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області №17489/5/04-36-24-13-15 від 15.04.2024 року вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості стосовно оформлення Рахмані Хоссейном права користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , відсутні. Вказаним платником самостійно задекларовані податкові зобов`язання по платі за землю, відсутні. Згідно з даними інформаційної системи органів ДПС України (Дніпровська міська ТГ) по місту Дніпро, вулиця Степана Рудницького (Шолохова), 1П станом на дату надання відповіді, за кодом класифікації доходів бюджету 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» та 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» відсутня сплата (а.с. 43-45, том 1).

Відповідно до листа Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради№2204-4/24 від 22.04.2024 року встановлено, що державним інспектором Інспекції здійснено обстеження вищезазначеної земельної ділянки, за результатами якого складено акт №12/04/24-КР від 12.04.2024 року. Під час обстеження встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розташована одноповерхова нежитлова будівля-павільйон з продажу солодощів із зовнішньою вивіскою «TORTS.UA». Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 . Відповідно до даних з Державного земельного кадастру нежитлова будівля-павільйон за вказаною вище адресою, фактично займає площу 37 кв. м. Павільйон частково розташований на території земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:340:0201, площею 31 кв. м, а частково на території несформованої земельної ділянки, площею 6 кв. м (а.с. 66-67, том 1).

Відповідно до витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за пошуком кадастровий номер земельної ділянки :01:340:0201, на якій частково розташований павільйон площею 31 кв. м, відсутня інформація щодо переліку дозвільних документів наданих для будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 119-119зв, том 1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, керуючись наступним.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами статей 187, 188 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Стаття 141 Земельного кодексу України визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою. Так, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Будівництво об`єктів нерухомості являє собою взаємопов`язану діяльність різних суб`єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об`єкта будівництва, яка включає різні аспекти і етапи будівництва.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно з частинами 1-4 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18.02.2019 року у справі №308/5988/17-ц, від 20.03.2019 року у справі №202/3520/16-ц, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Правовий режим самочинного будівництва врегульовано ст. 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Так, ст. 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

У постанові від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18 Великою Палатою Верховного Суду висловлено висновок, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84).

З огляду на викладене самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.

Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.

Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно.

Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 15.11.2023 року №916/1174/22.

Стаття 120 Земельного кодексу України не гарантує прав на земельну ділянку у разі самочинного будівництва об`єкта нерухомості на ній та його відповідної реєстрації.

Порядок набуття права власності на новозбудовану річ (нерухоме майно) регулюється законодавством про містобудівну діяльність та відповідними державними будівельними нормами.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (ч. 1 ст.182 ЦК України).

Верховний Суд у постановах від 20.09.2018 року у справі №910/19726/17, від 07.04.2020 року у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц виснував, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (статті 391 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

За правилами статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції з 26.07.2022), у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Зміст цієї правової норми свідчить про те, що допускаються такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 19.10.2022 року у справі № 354/397/17.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, заяви № 23759/03 та № 37943/06; «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, заява № 39766/05; «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, заява № 61333/00; «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04) напрацьовано три критерії (принципи), які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення органу місцевого самоврядування (виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 02.03.2002 року №139) державним реєстратором виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. 24.02.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю-павільйон загальною площею 32 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

Згідно з листом Департаменту по роботі з активами від 22.04.2024 року №12/19-179 відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста відсутні розпорядчі документи щодо присвоєння (зміни) адреси об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідні документи, на підставі яких була присвоєна вказана адреса, відсутні. За даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за вищевказаною адресою, Головним архітектурно-планувальним управлінням не надавались, паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою не оформлювались, інформація щодо наданих дозволів на розміщення малих архітектурних форм, відсутня.

Відповідно до листа від 11.04.2024 року №4060 КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» Дніпровської міської ради, державна реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 року, підприємством не проводилась.

Згідно з листом Дніпровської міської ради від 30.04.2024 №7/11-1070 встановлено, що договорів оренди землі, укладених між міською радою та юридичними або фізичними особами на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено. Також, відсутні прийняті рішення міської ради за вказаною вище адресою. За результатами пошуку за параметрами « АДРЕСА_4 » рішень міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виявлено. Звернень юридичних або фізичних осіб щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виявлено. Відповідно до інформації Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради рішення від 02.03.2002 року №139 «Про дозвіл на розміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_2 » виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради не приймалось. Крім того, Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження вищезазначеної земельної ділянки, за результатами якого складено відповідний акт №12/04/24-КР від 12.04.2024 року.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №12/04/24-КР від 12.04.2024 року встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розташована нежитлова будівля-павільйон. Відповідно до геодезичної зйомки фактична площа павільйону становить 37 кв. м. Павільйон частково розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:340:0201, яка складає площу у розмірі 31 кв. м. Межі фасаду павільйону виходять за межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:340:0201 на площу у розмірі 6 кв. м. В павільйоні знаходиться магазин з продажу солодощів із зовнішньою вивіскою «TORTS.UA». На момент обстеження земельної ділянки торговельна точка здійснювала господарську діяльність. Павільйон встановлений на фундаменті, фасади обшиті алюмінієвими композитивними матеріалами, на фронтальній стороні фасаду розташовані вітрина зі склопакетів та двома вхідними дверима. Задня стіна павільйону обшита профнастилом темно-сірого кольору. Територія навколо павільйону викладена тротуарною плиткою.

Згідно з технічним паспортом на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 16.01.2020 року по інвентаризаційній справі №0979 за адресою: АДРЕСА_1 , павільйон збудовано в 1991 році.

З листа від 02.05.2024 року №10/1-60 Управління ДАБК ДМР вбачається відсутність відомостей щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вище вказаною адресою. Заходи контролю Управлінням не проводились. Звернення юридичних або фізичних осіб з метою подачі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вищевказаною адресою, відсутні.

Відповідно до витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо переліку дозвільних документів наданих для будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області №17489/5/04-36-24-13-15 від 15.04.2024 встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості стосовно оформлення Рахмані Хоссейна права користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , відсутні. Вказаним платником самостійно задекларовані податкові зобов`язання по платі за землю, відсутні. Згідно з даними інформаційної системи органів ДПС України (Дніпровська міська ТГ) по місту Дніпро, вулиця Степана Рудницького (Шолохова), 1П станом на дату надання відповіді, за кодом класифікації доходів бюджету 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» та 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» відсутня сплата.

Відповідно до листа Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради№2204-4/24 від 22.04.2024 року встановлено, що державним інспектором Інспекції здійснено обстеження вищезазначеної земельної ділянки, за результатами якого складено акт №12/04/24-КР від 12.04.2024 року. Під час обстеження встановлено, що на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розташована одноповерхова нежитлова будівля-павільйон з продажу солодощів із зовнішньою вивіскою «TORTS.UA». Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 . Відповідно до даних з Державного земельного кадастру нежитлова будівля-павільйон за вказаною вище адресою, фактично займає площу 37 кв. м. Павільйон частково розташований на території земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:340:0201, площею 31 кв. м, а частково на території несформованої земельної ділянки, площею 6 кв. м.

Відповідно до витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за пошуком кадастровий номер земельної ділянки :01:340:0201, на якій частково розташований павільйон площею 31 кв. м, відсутня інформація щодо переліку дозвільних документів, наданих для будівництва за адресою: АДРЕСА_1

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що на підставі наведених вище доказів судом першої інстанції було правильно встановлено відсутність документів на підтвердження реєстрації права власності чи оренди за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Також відсутні будь-які документи на підтвердження надання Дніпровською міською радою дозволу щодо використання спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися. Таким чином, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки відсутні.

Судом першої інстанції, як і апеляційним судом не було встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Оскільки відповідач, як особа, що здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набув права власності на це майно.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про задоволення позову про зобов`язання відповідача повернути власнику - Дніпровській міській раді земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення нежитлової будівлю-павільйону площею 32 кв. м, припинення володіння Рахмані Хоссейна зазначеним вище нерухомим майном та скасування державної реєстрації права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна - будівлю-павільйон, оскільки земельна ділянка зайнята відповідачем без належної правової підстави, а самочинне будівництво нерухомого майна відповідачем є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.

Щодо доводу апеляційної скарги про відсутність повноважень у прокурора для звернення з позовом в інтересах Держави, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2). якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 дійшла висновку про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, прокурор обґрунтував неналежне, на його переконання, здійснення захисту інтересів територіальної громади м. Дніпра міською радою як уповноваженим органом, яка самостійно не вживала достатніх заходів представницького характеру з метою захисту прав територіальної громади на спірне нерухоме майно протягом тривалого періоду часу, незважаючи на те, що їй достеменно було відомо, що нерухоме майно вибуло з комунальної власності поза волею її власника.

Тож прокурор навів підставу для представництва інтересів держави, а саме факт порушення Рахмані Хоссейном вимог земельного та містобудівного законодавства, безпідставної держаної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, а також самовільного зайняття земельної ділянки під зазначеним об`єктом. Наслідок чого орган місцевого самоврядування позбавлений можливості власника розпоряджатись земельною ділянкою, та зазначив підстави для звернення до суду з позовом, існування нагальної потреби у захисті порушених інтересів держави.

У даній справі прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 45 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом), належно обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, підтвердив неналежне, на його переконання, здійснення захисту інтересів держави в особі Дніпропетровської міської ради, яка не вжила заходів щодо подання позову.

Поданий прокурором позов підтримала Дніпровська міська рада, яка не оспорювала в суді наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в її особі, заперечень проти цього не висловлювала.

З огляду на викладене, позов подано прокурором як повноважною особою, яка має право на представництво інтересів держави в особі Дніпровської міської ради, яка самостійно не вчиняла дій для відновлення порушених відповідачами інтересів держави.

Отже, доводи апеляційної скарги з цього питання на думку апеляційного суду є безпідставними. Суд першої інстанції у своєму рішенні також дійшов до цього висновку. Апеляційний суд з цим погоджується.

Довід апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі є хибним, оскільки справа не стосується спору, що виник у зв`язку із здійсненням відповідачем фізичною особою - підприємцем Рахмані Хоссейном господарської діяльності. Тому за предметною та суб`єктною юрисдикцією не підсудна господарському суду.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не впливають на правильність ухваленого судового рішення, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Постольник Оксана Сергіївна, залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 02 лютого 2026 року.

Суддя: