УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 766/21336/20

провадження № 61-682ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 листопада

2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»), ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею автомобіля марки Mitsubishi L200, державний номерний знак НОМЕР_1 .

06 вересня 2019 року на врегульованому перехресті вулиці Потьомкінській та провулку Козацькому у місті Херсоні сталася ДТП за участю автомобілів марки «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та Mitsubishi L200, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Херсонський міський суд Херсонської області постановою від 15 червня

2020 року відносно ОСОБА_2 закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Херсонський апеляційний суд постановою від 09 жовтня 2020 року постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2020 року скасував, визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі закрив на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду даної справи строків, передбачених

статтею 38 КУпАП.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження

від 10 січня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Mitsubishi L200, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження при ДТП в цінах на момент завершення цього дослідження становить 57 307,44 грн, ринкова вартість вказаного автомобіля на момент його пошкодження - 235 106,96 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Mitsubishi L200, державний номерний знак

НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження при ДТП в цінах на момент огляду з урахування Ез, - 29 213,49 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, становить

100 000 грн, франшиза - 2 000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», у зв`язку з пропуском встановленого строку на звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просила суд стягнути:

з ПрАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування у розмірі 27 213,49 грн; з ОСОБА_2 на її користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою - 30 093,95 грн та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи - 2 015,00 грн; з відповідачів на її користь судові витрати у розмірі 11 840,80 грн.

Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 21 лютого

2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 27 213,49 грн, витрати за проведення експертного дослідження - 2 015 грн, а всього 29 228,49 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 30 093,95 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

тривалість розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та встановлення його вини у вчинені ДТП не може бути підставою для позбавлення позивачки права на відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок ДТП. Отже, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування та витрат за проведення експертного дослідження у визначеному розмірі;

разом з тим, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП перевищує розмір страхового відшкодування, то і з ОСОБА_2 , як винної особи, на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 03 листопада

2025 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на оскарження судового рішення, яка надійшла до суду апеляційної інстанції 07 листопада 2025 року.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження заявник зазначив, що копію оскаржуваного рішення суду отримав 27 жовтня 2025 року, що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 21 листопада 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Страхова група «ТАС» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області

від 21 лютого 2022 року на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Докази виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою, та щодо добросовісної реалізації ПрАТ «Страхова група «ТАС» своїх процесуальних прав і належного виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2026 року, ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що після неодноразових звернень з клопотаннями про надіслання судового рішення лише 27 жовтня 2025 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» отримало копію рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 лютого 2022 року, а отже, є всі законні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роботу Херсонського міського суду Херсонської області було призупинено, а військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 28 лютого

2022 року № 2024/02.0-7.1. Таким чином, заявник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з причин, що об`єктивно унеможливлювали вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Об`єктом касаційного перегляду у цій справі є ухвала Херсонського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Страхова група «ТАС» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області

від 21 лютого 2022 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права, зокрема на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень в апеляційному порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року (заява № 15123/03) зазначається, що, приймаючи до уваги особливості порядку апеляційного оскарження за українським законодавством, право заявника на доступ до апеляційного суду було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції. У цьому зв`язку Суд нагадує, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

У рішенні в справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року (заява

№ 32671/02) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до статей 3, 8, 9, 21 і 55 Конституції України право на судовий захист і доступ до правосуддя відноситься до невідчужуваних прав і свобод людини й одночасно виступає гарантією захисту всіх інших прав і свобод, що визнаються та гарантуються згідно із загальноприйнятими принципами і нормами міжнародного права.

Аналіз наведених конституційних положень у взаємозв`язку зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку, що правосуддя як таке повинно забезпечувати ефективне поновлення в правах і відповідати вимогам справедливості.

Ці нормативні положення гарантують особі право на перегляд судом справи, стосовно якої суд ухвалив рішення по суті спору, принаймні один раз - в апеляційному порядку.

Отже, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

ЄСПЛ у рішенні від 21 жовтня 2010 року (заява № 19164/04) у справі «Дія 97» проти України» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 17160/06 та № 35548/06).

Відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження

№ 61-37352сво18)).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції)).

У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). У передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення), та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження

№ 61-175сво21)).

Згідно з частинами першою, другою статті 354 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Касаційний суд вже зауважував, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (постанова Верховного Суду

від 06 грудня 2023 року в справі № 200/13452/18 (провадження

№ 61-8954св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) надано тлумачення пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України щодо неповідомлення особи про розгляд справи, згідно з яким сформульовано висновок про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.

У справі, яка переглядається, Херсонський апеляційний суд ухвалою

від 21 листопада 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Страхова група «ТАС» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області на підставі частини другої

статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з посиланням на частину другу статті 358 ЦПК України, апеляційний суд керувався тим, що у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу, має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків, передбачених пунктами 1, 2 вказаної статті.

Апеляційний суд установив, що Херсонський міський суд Херсонської області ухвалою від 03 лютого 2021 року справу № 766/21336/20 визнав малозначною та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

ПрАТ «Страхова група «ТАС» було повідомлене про розгляд справи, що підтверджується квитанціями АТ «Укрпошта», подало відзив на позовну заяву.

Останнім днем для подання апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України було 23 березня 2022 року. Водночас матеріали справи не містять дати виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду першої інстанції було надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) 21 лютого 2022 року, зареєстровано 22 лютого 2022 року, забезпечено надання загального доступу 23 лютого 2022 року.

24 лютого 2022 року Херсонський міський суд Херсонської області фактично припинив здійснення правосуддя з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну.

Верховний Суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінив територіальну підсудність судових справ, зокрема Херсонського міського суду Херсонської області - Саксаганському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Херсонського апеляційного суду - Одеському апеляційному суду.

Вища рада правосуддя рішенням від 30 травня 2023 року № 566/0/15-23 відновила роботу, зокрема Херсонського міського суду Херсонської області з 01 червня 2023 року, Херсонського апеляційного суду - з 12 червня 2023 року.

Державна судова адміністрація України з 20 червня 2022 року відновила загальний доступ до ЄДРСР та сервісу «Стан розгляду справ», які були закриті після 24 лютого 2022 року.

21 червня 2023 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулося до Херсонського міського суду із заявою про видачу копії рішення суду першої інстанції, що свідчить про його обізнаність про ухвалення рішення у даній справі, при цьому не вжило заходів щодо своєчасного отримання та оскарження судового рішення до апеляційного суду, з урахуванням зміни територіальної підсудності даної справи.

07 жовтня 2025 року відповідач повторно звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення суду та отримав її 27 жовтня 2025 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова група «ТАС» подано засобами поштового зв`язку 03 листопада 2025 року (до апеляційного суду надійшла

07 листопада 2025 року), з пропуском строку на апеляційне оскарження понад три роки.

Отже, апеляційний суд, встановивши, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції та відсутні виняткові підстави, передбачені пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, для поновлення строку на апеляційне оскарження, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року в справі «Каракуця проти України» (заява № 2814/20) зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (параграф 53).

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України»

(заява № 3236/03) ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (параграф 41).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання в суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся зі скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними (ухвали від 18 вересня 2020 року у справі № 11-119сап20 та від 22 лютого 2021 року у справі № 9901/42/20).

Крім того, звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою - це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених

ЦПК України.

У постанові від 03 листопада 2023 року в справі № 336/10821/21 (провадження № 61-6521св23) Верховний Суд зазначив, що особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Зважаючи на викладене, зазначені заявником причини пропуску процесуального строку (отримання судового рішення 27 жовтня 2025 року) в співставленні із датою оприлюднення в ЄДРСР (23 лютого 2022 року), а також значний проміжок часу, що сплинув з дня його ухвалення (21 лютого 2022 року) до дня подання апеляційної скарги (03 листопада 2025 року), обізнаність про розгляд справи та ухвалення в ній рішення дають підстави вважати їх необґрунтованими, а відтак неповажними для поновлення строку.

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявник не надав, обставин непереборної сили не довів.

Отже, ПрАТ «Страхова група «ТАС»було обізнане про оскаржуване судове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 лютого

2022 року, проте до вказаної граничної дати не вживало заходів щодо його апеляційного оскарження та не навело обставин непереборної сили, які б перешкодили йому вчасно звернутися з апеляційною скаргою.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано виснував про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник не навів об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого строку.

Для цілей перевірки дотримання особою, яка бере участь у справі, процесуальних строків, визначених законом, суди мають керуватися нормами процесуального права та враховувати фактичні обставини справи. Посилання особи на свою необізнаність та військову агресію російської федерації проти України не може розцінюватися як безумовний факт підтвердження або спростування таких обставин.

Разом з тим, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та в сукупності з іншими доказами (див. постанову Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року у cправі

№ 904/3910/21). Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, в якому засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), не є сертифікатом у розумінні положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини (постанова Верховного Суду від 10 березня 2023 року у cправі № 922/1093/22).

Отже, посилання скаржника на лист ТПП України не є безумовним доказом наявності обставин непереборної сили за цих конкретних обставин і оцінюються у сукупності з усіма іншими доказами.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії»

від 28 жовтня 2004 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження, а тому підстав для скасування ухвали Херсонського апеляційного суду

від 21 листопада 2025 року у справі № 766/21336/20 немає.

Отже, на думку колегії суддів Верховного Суду, ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження є достатньо обґрунтованою та мотивованою.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині шостій статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року про відмову

у відкритті апеляційного провадження.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк