УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Справа № 390/88/26
Провадження № 2-н/390/2/26

Суддя Кропивницького районного суду кіровоградської області Підгірська Г.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.01.2026 до суду боржником, подано заяву відповідно до якої, останній зазначає, що проживає за спільною адресою з заявником та їх спільним сином, однак не має зареєстрованого місце проживання, так як стягувачка не дає згоди на його реєстрацію в будинку, який належить сторонами на праві спільної сумісної власності подружжя. Реєстрація чоловіка в спільному будинку без згоди дружини, яка є співвласницею неможлива через ЦНАП, оскільки для прописки необхідна згода всіх власників. Попри спільну сумісну власність, право розпорядження вимагає взаємної згоди. Крім того ОСОБА_2 матеріально забезпечує сина та готує позов про визначення місця проживання дитини з батьком, а тому вимога ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання сина не є безспірно.

Згідно з частиною першою статті 160 Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

У відповідності до частини третьої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Пунктом 4 частини першої статті 161 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

На підставі пункту сьомого частини першої статті 168 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Враховуючи заперечення боржника щодо видачі судового наказу, між сторонами існує спір про право на предмет вимоги про стягнення аліментів, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до частини другої статті 167 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу положень частини третьої статті 181, частини п`ятої статті 183 СК України вбачається, що право на звернення до суду із заявою в порядку наказного провадження про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина, та на утриманні якого вона знаходиться.

Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, факт/обставина щодо того, з ким проживає дитина має значення для вирішення указаної справи, з огляду на те, що від її встановлення безпосередньо залежить наявність підстави для звернення особи до суду із відповідною заявою, відтак, ця обставина має бути обов`язково доведена заявником.

До заяви про видачу судового наказу не додано доказів на підтвердження факту проживання дитини разом із заявницею. Тобто, з наявної у заяві про видачу судового наказу інформації та з доданих до неї документів, неможливо встановити, що дитина проживає саме з матір`ю, і перебуває лише на її утриманні.

Згідно із пунктом 1 частини першої, частини другої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Зважаючи на те, що відсутні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, а саме права заявника звертатися до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів, отже у видачі судового наказу слід відмовити.

Крім того від батька дитини надійшла заява, відповідно до якої останній стверджує спільне проживання сина разом з обома батьками в одному помешканні, а також утримання ним дитини поряд з матір`ю, що також спростовує безспірність заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене та беручи те, що суду не надано достатніх доказів для підтвердження того, що дитина проживає із заявником та знаходиться на її утриманні, а батько проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання сина у видачі судового наказу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись частиною першою статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, суддя-

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Г.О. Підгірська