ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2283/26 Справа № 388/1453/25 Суддя у 1-й інстанції - Швець М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 388/1453/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербань Олександр Сергійович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Швець М.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 жовтня 2025року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 2023 року по січень 2025 року позивачка та відповідач перебували у шлюбі, від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю.

Судовим наказом Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2024 року присуджено стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Починаючи з 05.08.2024 позивачка фактично проживає разом з малолітнім сином, вважає що в неї є підстави для звернення до суду для вирішення питання збільшення розміру стягуваних аліментів до частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволено.

Змінено розмір аліментів, які стягнені з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі судового наказу Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2024 у справі № 388/2385/2024, шляхом збільшення розміру аліментів, та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку із збільшенням розміру аліментів припинено стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на підставі судового наказу Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2024 у справі № 388/2385/2024 від 02.12.2024 (провадження 2-н/388/390/2024).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу у сумі 3 000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербань О.С.,просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неврахування судом позиції відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту видачи судового наказу (02.12.2024 року) про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальний стан та фінансове становище відповідача ОСОБА_2 ніяк не змінювалось. Навпаки, у нього виникли додаткові витрати: на сьогоднішній день він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 та у них народилась дитина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_4 , яка перебуває в декретній відпусті та ОСОБА_5 знаходиться на утриманні відповідача; також на його утриманні знаходиться дитина ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає разом з ними та потребує матеріального забезпечення; у зв`язку з непрацездатністю батька відповідача - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , він щомісячно здійснює матеріальну допомогу на його утримання у розмірі 6 000 8 000 тисяч. У зв`язку з вище наведеними обставинами, відповідач має значну заборгованість на кредитній карті АТ КБ «ПриватБанк». Отже, з моменту видачи судового наказу матеріальний стан відповідача погіршився.

Також, звертає увагу суду, що у позовній заяві ОСОБА_1 відсутні будь-які докази стосовно предмету доказування.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судові витрати у розмірі 11 853,44 гривень, із яких: витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 400,00 грн., витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно зі свідоцтвом про шлюб від 26.08.2023 року та рішенням Покровського (раніше Жовтневий) районного суду міста Кривого Рогу від 27.01.2025, у справі № 212/12306/24 (набрало законної сили 27.02.2025), позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 26.08.2023 до 27.02.2025.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.07.2024 року, позивачка та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 грудня 2024 року Долинський районний суд Кіровоградської області виніс судовий наказ, яким присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з 26.11.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою про фактичне місце проживання від 19.06.2025 року, виданою начальником КП «Комфортне місто», позивачка фактично проживає зі своїм сином за адресою: АДРЕСА_1 , з 05 серпня 2024 року. Обставина проживання її разом з сином не заперечується відповідачем.

Згідно з Виписним епікризом № 1595 від 05.08.2024 син позивача та відповідача ОСОБА_3 народився передчасно, з малою вагою тіла при народженні, перебував на лікуванні в КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги Кропивницької міської ради» у відділенні постнатальної реабілітації з 29.07.2024 по 05.08.2024 з діагнозом гіпербілірубінемія передчасно народженої дитини, загроза розвитку ВУІ, гіпоксично-ішемічна енцефалопатія СЕК зліва у стадії формування кісти.

Згідно з відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Долинської міської ради», наданої на адвокатський запит ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у дитячого лікаря-педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Долинської міської ради», з діагнозом «Гіпоксичне ішемічне ураження центральної нервової системи»; дитина потребує постійного лікування та стороннього догляду.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 11 квітня 2025 року підтверджується факт перебування у шлюбних відносинах відповідача з ОСОБА_4 . Актовим записом про народження № 725 підтверджується, що у відповідача дійсно народилася дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В матеріалах справі міститься свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю якого є ОСОБА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у цьому спорі збільшення розміру аліментів до відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини ОСОБА_3 , з огляду на його стан здоров`я, вразливий стан, потребу у постійному лікуванні та сторонньому догляді, що неминуче впливає на потребу у фінансовому забезпеченні. Не зважаючи на реалізацію раніше матір`ю дитини її права на звернення до суду в безспірному (наказному) порядку з вимогою про стягнення аліментів в розмірі, про який вона заявила (1/6), суд дійшов висновку про те, що така помилка з боку матері не повинна зашкодити реалізації права дитини на якнайкраще забезпечення.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріалього, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги положеннями пункту 5 статті 183 СК України, якою передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При цьому, судовим наказом від 02 грудня 2024 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 ,у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, що, з огляду на стан здоров?я дитини та потреби у постійному сторонньому догляду, є недостатнім для забпезечення якнайкращіх інтересів дитини.

Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як встановлено судом, після видачі судового наказу Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2024 року, яким присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів), відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 та у них народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Тобто, після видачі судового наказу, сімейний стан платника аліментів ОСОБА_2 змінився та на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

При цьому, доказів покращення його матеріального стану, які можуть свідчити про наявність правових підстав для збільшення розміру раніше стягнути аліментів суду не надано.

Позиція позивачки ОСОБА_1 фактично ґрунтується на тому, що розмір аліментів, присуджених до стягнення судовим наказом Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2024 року, не відповідає вимогам статті 183 СК України та є недостатнім для забезпечення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не може вважатися достатньою та обгрунтованою підставою для збільшення розміру аліментів, зважаючи на наявні зміни у сімейному стані відповідача ОСОБА_2 ,

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни у сторону збільшення розміру стягуваних із ОСОБА_2 аліментів, у зв`язку із не доведенням позивачкою ОСОБА_1 наявності обставин, визначених статтею 192 СК України.

При цьому, колегією суддів, враховуючи стан здоров?я малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз?яснює позивачці її право на стягнення з батька дитини ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину у порядку статті 185 СК України, якою визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обстави, судові витрати відповідача ОСОБА_2 , понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 455,00 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Згідно з Договором про надання правничої допомоги № 7 від 11 серпня 2025 року, Акту виконаних робіт від 28 серпня 2025 року та розрахунку судових витрат на правничу допомогу, понесені судові витрати відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції становлять 10 400 грн., які сплачено ним у повнму обсязі (а.с. 56-60).

Колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише з надання консультацій та складення відзиву на позовну заяву.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з позивачки на користь позивача 5 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербань Олександр Сергійович,- задовольнити.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 455 (одна тисяча чотириста п?ятдесят п?ять) гривень 00 (нуль) копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 5 000 (п?ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: