ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22124/24

Провадження № 22-ц/820/23/26

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретаря судового засідання Дубова М.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1 , її представника

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/22124/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року в складі судді Продана Б.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на його користь кошти за договорами позики від 06 січня 2024 року в розмірі 40 000 доларів США, від 10 травня 2024 року - 53 000 доларів США та від 10 травня 2024 року в сумі 56 000 доларів США, а всього 149 000 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 06.01.2024 року, 10.05.2024 року, та 10.05.2024 року у розмірі 40 000 доларів США, 53 000 доларів США та 56 000 доларів США, а всього 149 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 6 179 030 грн, в решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 112 грн судового збору.

ОСОБА_2 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні коштів з відповідачки ОСОБА_1 , вважає його в цій частині незаконним та необґрунтованим.

05 листопада 2025 року відповідач у справі ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, на підставі п 2 ч 1 ст 251 ЦПК України, оскільки він призваний на військову службу по мобілізації, про що надав витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 401 від 31 жовтня 2025 року.

В подальшому ОСОБА_3 з такими заявами про зупинення провадження у справі звертався неодноразово, зокрема 24 листопада 2025 року, 15 грудня 2025 року та 03 лютого 2026 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цюпік О.В. заперечувала проти задоволення клопотання ОСОБА_3 щодо зупинення провадження у справі, на підставі п 2 ч 1 ст 251 ЦПК України, оскільки він призваний на військову службу по мобілізації, однак не перебуває у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, а знаходиться у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, рішення суду не переглядається в частині стягнення з нього коштів.

Розглянувши подане клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, свобод чи інтересів (стаття 2 ЦПК України). Досягнення цієї мети відбувається через дію основоположних засад судочинства, зокрема верховенства права, рівності сторін та диспозитивності.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частини перша та п`ята статті 4 ЦПК України).

Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22.

Також в цій же постанові Велика Палат Верховного Суду виснувала:

«Під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця щодо продовження розгляду справи, Велика Палата Верховного Суду вважає оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року про зупинення провадження в справі такою, що відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.»

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданого наказу ОСОБА_3 призваний по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду водія електрика Другого відділення охорони взводу охорони десятого відділу.

З урахуванням наведеного та редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункти 73, 96, 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №754/947/22 (провадження №14-74цс25).

Тобто, ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

05 листопада 2025 року, 24 листопада 2025 року, 15 грудня 2025 року та 03 лютого 2026 року відповідач у справі ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду апеляційної інстанції з клопотаннями про зупинення провадження у справі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зупинення апеляційного провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 251, пунктом 2 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Зупинити провадження у цивільній справі № 686/22124/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 лютого 2026 року.

Суддя А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова