29.01.2026 Справа № 756/886/26
Унікальний номер 756/886/26
Провадження номер 2-з/756/5/26
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

29 січня 2026 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної вмісті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю та визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 в січні 2026 року, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної вмісті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю та визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановити тимчасове місце проживання малолітніх дітей : ОСОБА_3 , 2017 року народження, ОСОБА_4 , 2019 року народження, ОСОБА_5 , 2022 року народження разом із матір`ю ОСОБА_1 , 1989 року народження за адресою: АДРЕСА_1 . Встановити тимчасовий порядок участі батька ОСОБА_2 у вихованні дітей та спілкування із ними: дозволити ОСОБА_2 спілкування із синами виключно засобами відео зв`язку (за наявності об`єктивної можливості обох сторін) першу та третю неділю місяця тривалістю 15 хвилин з 9:00 до 09:15 у присутності та під контролем ОСОБА_1 та/або бабусі ОСОБА_6 (батько зобов`язаний не пізніше ніж за дві години до початку відео зустрічі повідомити матір про свій намір провести таку зустріч); заборонити ОСОБА_2 будь-які особисті (фізичні ) зустрічі, будь-яке інше спілкування через телефонний зв`язок чи відеозв`язок , чи через соціальні мережі, крім дозволеного в межах тимчасового порядку зі синами; заборонити ОСОБА_2 самостійно забирати дітей із закладу дошкільної освіти, школи,ліцею, гуртків, поліклініки чи будь-яких інших місць їх перебування; заборонити ОСОБА_2 ініціювання та участь у проведенні зустрічей, консультацій, занять, інших форм спілкування з дітьми за участі психологів, вчителів, вихователів, лікарів, інших співробітників закладів дошкільної освіти, школи,ліцею, гуртків, поліклініки без погодження із матір`ю ОСОБА_1 та її присутності; з урахуванням подій 17 грудня 2025 року (коли відповідач приніс іграшки дітям на неузгоджену зустріч, провів зйомку дітей із іграшками. А потім забрав іграшки із собою), з метою захисту дітей від повторної травматизації та недопущення маніпулятивного впливу на їх емоційний стан, заборонити відповідачу ОСОБА_2 приносити синам подарунки або передавати будь-які предмети чи повідомлення через третіх осіб (зокрема вихователів, вчителів) без погодження з матір`ю ОСОБА_1 . Стягнути судові витрати.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному судді від 22 січня 2026 року заяву передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С.

Дослідивши заяву, подані в її обґрунтування матеріали, приходжу до переконання що в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту поданої заяви та заявлених позовних вимог встановлено, що предметом спору в даній справі є визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю та учать батька у вихованні та спілкуванні із дітьми.

Вимоги, викладені в заяві про забезпечення позову є тотожніми із заявленими позовними вимогами.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2025 року в справі № 369/12078/21).

У статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини

від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, зокрема в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. ЄСПЛ зауважив, що під час визначення найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суть висновків ЄСПЛ у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» («Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania», заява № 6221/14, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, зокрема за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Конвенції права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин справи «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 490/1087/21 вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Проте, як встановлено з поданої заяви, позивач ОСОБА_1 просить суд визначити участь батька у вихованні та спілкуванні із дітьми, проте батько ОСОБА_2 відповідних вимог не заявляє, мешкає окремо від дітей. Участь батька у вихованні та спілкуванні із дітьми є особистими немайновими правами саме батька, який на власний розсуд ними розпоряджається.

Як зазначено в тексті позовної заяви діти проживають разом із позивачем тривалий проміжок часу, будь яких доказів наміру батька ОСОБА_2 змінити місце проживання дітей, або наявність спору між батьками суду не надано.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом не встановлено та подана заява не містить доказів необхідності забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, шляхом заборони або примушування відповідача здійснювати реалізацію обмежити його у реалізації батьківських прав.

Заявником не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

З наведених підстав суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної вмісті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю та визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2025 року.

Суддя І.С. Шролик