Провадження по справі № 2/940/108/26
У Х В А Л А

03 лютого 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі

відеоконференції)

відповідачки ОСОБА_2 ( в режимі

відеоконференції)

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Тетієві заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області із заявою, в якій просить: забезпечити докази шляхом витребування у ОСОБА_2 оригіналів (для огляду в судовому засіданні) та належним чином засвідчених копій матеріалів кримінального провадження в Німеччині (зокрема, але не виключно, документів, витягів з відповідних реєстрів, повідомлень з міжнародних інформаційних баз даних, та/або інших документів), у яких містяться відомості, що можуть прямо вказувати та свідчити про факт внесення відомостей/ інформації про нього, ОСОБА_3 , до будь-яких реєстрів осіб, оголошених у розшук, зокрема: міжнародний, міждержавний або державний, у зв`язку з викраденням ним його доньки ОСОБА_4 ; постановити ухвалу про забезпечення доказів та направити засвідчену належним чином ухвалу, постановлену за результатами розгляду цієї заяви для виконання; приєднати належним чином засвідчені копії документів до матеріалів справи №755/21124/25 та дослідити їх під час розгляду даної справи.

В обґрунтування заяви зазначено, що у межах розгляду цивільної справи № 755/21124/25 ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, у якому вона виклала власну позицію щодо фактичних обставин проживання спільної малолітньої дитини, а також навела твердження про наявність судових рішень та матеріалів звернень до компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина, які, за її переконанням, мають істотне значення для вирішення даної справи. Зокрема, ОСОБА_2 формує позицію, відповідно до якої наведені нею обставини, судові рішення та дії правоохоронних органів іноземної держави (ФРН) мають підтверджувати як правомірність її дій, так і неправомірність дій позивача, зокрема шляхом створення уявлення про наявність щодо нього правових обмежень або спеціального процесуального статусу.

Також зазначено, що ОСОБА_2 систематично та у публічний спосіб продовжує поширювати твердження про нібито вчинення позивачем так званого «спланованого міжнародного викрадення дитини», при цьому безпідставно приписуючи йому ознаки протиправної та кримінально караної поведінки, яка не встановлена жодним вироком суду, жодним процесуальним рішенням компетентного органу та не підтверджена жодним належним і допустимим доказом. Зазначені звинувачення ґрунтуються на довільному, вибірковому та вирваному з контексту тлумаченні окремих подій і обставин, а також на голослівних посиланнях на нібито існування та зміст матеріалів кримінального або іншого провадження на території Федеративної Республіки Німеччина, зокрема щодо процесуального статусу позивача як «особи, яку оголошено у розшук». Така модель поведінки з боку ОСОБА_2 , на думку позивача, створює реальний та істотний ризик подальшого спотворення фактичних даних, формування у суду хибного уявлення щодо змісту та правової природи рішень і матеріалів іноземних органів, а також безпосередньо посягає на йогої права, свободи та законні інтереси, у тому числі на право на повагу до честі, гідності, ділової репутації та право на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин, позивач вважає, що забезпечення доказів є необхідним для запобігання подальшому поширенню неправдивих тверджень, зокрема й для захисту моєї честі та репутації, задля підтвердження або спростування висловлених Качківською ОСОБА_5 тверджень щодо нібито оголошення його у «міжнародний розшук», у зв`язку з нібито «викраденням» власної дитини ОСОБА_4 , а також для унеможливлення впливу подібних емоційно забарвлених висловлювань на об`єктивний розгляд справи. Водночас позивач зазначає, що існують абсолютно обґрунтовані підстави, що необхідні для об`єктивного з`ясування обставин справи докази, документи та матеріали (цивільної справи № 003 F 239/23 та матеріали розгляду звернення з заявою ОСОБА_2 від 19.04.2023 у справі № BY3205 005064-23/7), які перебувають у розпорядженні ОСОБА_2 , можуть бути навмисно та свідомо знищені, спотворені, приховані чи навіть «випадково загублені», що створює безпосередню загрозу для встановлення істини та справедливого вирішення спору. Існує не лише теоретична, а й практична загроза того, що ОСОБА_2 свідомо може використати будь-яку можливість для приховування, вибіркового знищення чи зміни доказів, аби зберегти вигідний для себе наратив, який формує уявлення про його нібито винуватість у зв`язку з нібито «викраденням» власної дитини ОСОБА_4 , і саме тому, на думку позивача, забезпечення доказів є абсолютно та обґрунтовано необхідним.

У підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Сербінова А.А. підтримала подану позивачем заяву про забезпечення доказів та просила задовольнити заяву позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення доказів, вказуючи, що викладені у відзиві обставини є її власною правовою позицію, а письмові докази, які стосуються її звернення до інспекції кримінальної поліції м. Регенсбург та до місцевого суду уже нею надані суду та долучені до матеріалів справи, у тому числі з перекладом. Інших матеріалів у неї не має.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення доказів, заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно з ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається, зокрема: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Як встановлено судом, заява про забезпечення доказів, а також відзив ОСОБА_2 фактично не містить відомостей, які б підтверджували наявність у відповідачки ОСОБА_2 оригіналів чи копій матеріалів кримінального провадження в Німеччині (зокрема, але не виключно, документів, витягів з відповідних реєстрів, повідомлень з міжнародних інформаційних баз даних, та/або інших документів), у яких містяться відомості, що можуть прямо вказувати та свідчити про факт внесення відомостей/ інформації про нього, ОСОБА_3 , до будь-яких реєстрів осіб, оголошених у розшук, зокрема: міжнародний, міждержавний або державний, у зв`язку з викраденням ним його доньки ОСОБА_4 .

Заперечила наявність у неї як сторони будь-яких інших матеріалів і відповідачка ОСОБА_2 в ході розгляду вказаного клопотання, пояснивши при цьому, що усі наявні докази долучені до матеріалів її відзиву та зустрічної позовної заяви.

За таких обставин, у суду на теперішній час відсутні підстави припускати, що якісь конкретно визначені докази можуть бути втрачені або збирання чи подання вказаних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, оскільки сама відповідачка їх копії додала до відзиву та уже підтвердила про відсутність у неї будь-яких інших доказів щодо вказаних обставин.

Крім того, суд не може забезпечувати докази без їх попередньої індивідуалізації та без наявності хоча б загальних відомостей про їх існування як таких, позаяк в такому разі суд буде фактично позбавлений як можливості з`ясувати їх значення для предмета доказування та вирішення справи, так і встановити можливість їх втрати, оскільки неможливо оцінити ризик втрати доказу, про існування якого достеменно не відомо на час розгляду клопотання.

Зрештою, згідно ч. 6. ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відтак і забезпечення доказів не може ґрунтуватись на припущеннях, зокрема, як зазначено у заяві про забезпечення доказів, про наявність як таких взагалі оригіналів чи копій матеріалів кримінального провадження в Німеччині (зокрема, але не виключно, документів, витягів з відповідних реєстрів, повідомленьз міжнародних інформаційних баз даних, та/або інших документів), у яких містяться відомості, що можуть прямо вказувати та свідчити про факт внесення відомостей/ інформації про ОСОБА_3 , до будь-яких реєстрів осіб, оголошених у розшук, зокрема: міжнародний, міждержавний або державний, у зв`язку з викраденням ним його доньки ОСОБА_4 .

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява позивача ОСОБА_3 про забезпечення доказів задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 116-118, 354 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Дата складення повного тексту ухвали: 05 лютого 2026 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК