Справа №504/460/26
Провадження №2-з/504/3/26
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

04.02.2026с-ще Доброслав

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши заяву адвоката Буценко Володимира Євгеновича подану в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка діє в інтересах підопічної ОСОБА_2 , яка перебуває на утриманні у пансіонаті «Осінь життя», про забезпечення майбутнього позову проти особи, яка може у майбутньому набути статус відповідача у справі - ФОП ОСОБА_3 , код НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який є виконавцем за Договором від 01.01.2025 року, шляхом встановлення заборони ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , вчиняти будь-які дії, направлені на розірвання Договору в односторонньому порядку, припинення надання послуг за цим договором ОСОБА_1 (контрагенту) в інтересах підопічної ОСОБА_2 , яка утримується у пансіонаті «Осінь життя» за адресою АДРЕСА_1 , та вивезення Підопічної із пансіонату за цією адресою до іншої установи за будь-якою іншою адресою, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Буценко Володимир Євгенович подав в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка діє в інтересах підопічної ОСОБА_2 , яка перебуває на утриманні у пансіонаті «Осінь життя», заяву про забезпечення майбутнього позову проти особи, яка може у майбутньому набути статус відповідача у справі, - ФОП ОСОБА_3 , код НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який є виконавцем за Договором від 01.01.2025 року, шляхом встановлення заборони ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , вчиняти будь-які дії, направлені на розірвання Договору в односторонньому порядку, припинення надання послуг за цим договором ОСОБА_1 (контрагенту) в інтересах підопічної ОСОБА_2 , яка утримується у пансіонаті «Осінь життя» за адресою АДРЕСА_1 , та вивезення Підопічної із пансіонату за цією адресою до іншої установи за будь-якою іншою адресою.

Зокрема, адвокат послався на те, що 01.08.2024 року був укладений договір про надання послуг (далі Договір) зі строком дії до 01.08.2025 року між ФОП ОСОБА_4 , яка є Виконавцем цього Договору, та ОСОБА_1 , яка є Замовником цих послуг за Договором, та діє в інтересах підопічного ОСОБА_2 , яка є її рідною тіткою (додаток 1).

Предметом даного Договору зазначено, що: «В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надавати на користь підопічного комплекс персональних послуг з догляду, соціальної допомоги та обслуговування, створення умов для активного способу життя та відпочинку із забезпеченням сприятливих умов проживання (надалі у тексті цього договору Послуги), а замовник зобов`язується здійснювати оплату вартості наданих послуг ( пункт 1.1 розділу 1 Договору).

Пунктом 1.3. цього розділу договору визначається, що: «Виконавець надає Замовнику Послуги на постійній основі протягом строку дії Договору.»

Адресою надання послуг зазначається АДРЕСА_1 (арк. 1 інформація про виконавця), за якою знаходиться пансіонат «Осінь життя».

Вказаний Договір був виконаний сторонами.

У зв`язку зі смертю Виконавця 01.01.2025 року був укладений новий аналогічний за своєю суттю та змістом договір про надання послуг зі строком дії до 01.01.2026 року (включно) між ФОП ОСОБА_3 , який є виконавцем цього Договору, та ОСОБА_1 , яка є замовником послуг, та діє в інтересах підопічної ОСОБА_2 , та які надаються за цією ж адресою: АДРЕСА_1 у пансіонаті «Осінь життя». (додаток 2)

Згідно пункту 7.5. Договору він вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах, тобто є діючим до 01.01.2027 року включно.

31.01.2026 року Замовник послуг ОСОБА_1 звернулася до адміністратора пансіонату з метою внесення коштів в якості оплати послуг за лютий 2026 року.

Натомість адміністратор відмовилася приймати оплату із посиланням на вказівку Виконавця Договору (ФОП ОСОБА_3 ), з огляду на те, що означений Договір в односторонньому порядку Виконавцем розривається, та виставила категоричну вимогу, що Замовник зобов`язана завтра (01.02.2026.) до 12:00 год. забрати Підопічну зі пансіонату. В іншому випадку вони самі її вивезуть та повідомлять Замовника куди її вивезли.

Вказане підтвердив сам Виконавець ФОП ОСОБА_3 по гучномовному зв`язку телефоном, якого набрала адміністратор, із погрозами застосування фізичної сили, у разі якщо чоловік Замовника ОСОБА_5 негайно не покине приміщення пансіонату.

Після таких незаконних вимог Виконавця, відверто хамських висловлювань ним по гучномовному зв`язку телефоном, Замовник направила на його номер телефону шляхом соціальної мережі «Viber» повідомлення наступного змісту, цитую: «Ув. Е.В.! Призываю Вас руководствоваться не эмоциями и шантажом вашего администратора, Е.И., а условиями заключенного между ФОП ОСОБА_6 и мною, ОСОБА_7 , «Договором про надання послуг» от 01.01.2025 года со сроком действия по 01.01.2026 года. Согласно п. 7.5. договор считается пролонгированным по 01.01.2027 на тех же условиях. Оплата за январь была проведена. 31.01.2026 ваш администратор отказалась принимать оплату за февраль 2026 года, пославшись на ваше указание. При этом дала Вам неправдивую информацию, будто я заявила, что отказываюсь от дальнейшей оплаты за оказание услуг, что не соответствует действительности. А также заявила, что договор в одностороннем порядке Вами, как подписантом, в одностороннем порядке разрывается. Напоминаю, что согласно п. 4.2.3. четко выписаны условия разрывания договора в одностороннем порядке, и это возможно исключительно в случае нарушений, допущенных Замовником, что указаны в тексте этого пункта. При этом прямо указано: «В такому випадку», т.е. лишь в случае нарушений, изложенных в этом пункте. Прошу особенно обратить внимание на обязанности исполнителя, изложенные в подпунктах 4.1.1.- 4.1.12. пункта 4.1. Договора, которые, к сожалению,выполняются не в полном объёме. Примером тому служит заражение лежачей подопечной в пансионате чесоткой, о чем свидетельствуют направляемые Вам фото. Обращаю внимание, что с моей стороны обязанности по пункту 4.3. полностью выполняются, кроме подпункта 4.3.7. касательно моих действий в случае незаконной попытки с Вашей стороны разорвать договор в одностороннем порядке и прекращения предоставлять услуги по собственной инициативе исполнителя, что допустимо только на условиях договора. Кроме того, особенно обращаю Ваше внимание на адрес, по которому предоставляются услуги, указанные в разделе «Загальні положення»: Одесская область… с. Фонтанка, вул. Степна, 69. Категорически возражаю против изменения в одностороннем порядке условий Договора в части адреса предоставления услуг подопечной, ОСОБА_8 , незаконной попытки её перевода по другому адресу. Кроме того, напоминаю про Раздел 6 Договора, согласно которому «Все споры и разногласия, которые могут возникнуть между сторонами… подлежат решению путём переговоров.» Как это, кстати, уже с Вами происходило 25 июня 2025 года, при котором Вы услышали мои доводы и выразили намерение их проверить и принять соответствующие действия. Надеюсь на урегулирование в это нелёгкое для всех время возникшего конфликта, вследствие невыполнения должным образом и бесконтрольностью со стороны администратора назначенного врачом лечения чесотки, ПУТЁМ ПЕРЕГОВОРОВ между сторонами договора. Также прошу направить ОСОБА_9 электронный адрес для возможности направления, при необходимости, запросов и получения необходимой мне информации. С ув. ОСОБА_10 »

Таке відношення з боку Виконавця та адміністратора пансіонату до 87 (вісімдесяти семи) річної Підопічної, 1938 року народження, яка від дня укладення першого договору від 01.08.2024 року, та поселення у пансіонат, є лежачою особою без змоги себе самостійно обслуговувати, є антигуманним (пункт 4.1.12. Договору) та незаконним ставленням до неї, оскільки повністю протирічить умовам Договору щодо підстав Виконавця на його розірвання в односторонньому порядку.

Підстави для права розірвання (припинення) в односторонньому порядку Договору викладені у його пункті 4.2.3., які в розумінні цього Договору є вичерпними.

Жодних порушень, викладених у пункті 4.2.3. Договору, його Замовником допущено не було, зокрема й всі оплати з першого дня Договору здійснювалися у готівковій формі не пізніше 01 числа місяця, в якому мають надаватися послуги, за пропозицією двох адміністраторів пансіонату, та приймалися останніми без будь-яких заперечень та зауважень.

Натомість зобов`язання Виконавця, що визначені у підпунктах 4.1.1.- 4.1.12 пункту 4.1 розділу 4 належним чином не виконувалися, про що Замовник неодноразово звертала на це увагу останнього адміністратора пансіонату.

Разом із тим, станом на день подання цієї заяви існує загроза, яка підтверджується погрозами виконавця та його адміністратора, вчинення таких незаконних дій Виконавця щодо дострокового розірвання в односторонньому порядку Договору та вивезення на свій розсуд Підопічної до невідомого місця проживання.

Суддя, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшов до наступного висновку:

Клопотання підсудно Доброславському районному суду Одеської області в силу правила частини 8 статті 28 ЦПК.

Зокрема законодавцем вказано, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Окрім того, суддя враховує, що згідно приписів частини 5 цієї статті законодавцем передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Заява подана із дотриманням п.1 ч.1 ст. 152, ст. 151 ЦПК України.

За правилом ст. 153 ЦПК України заява розглядається без виклику сторін (учасників справи).

За правилом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується серед іншого встановленням заборони.

Суддя вбачає, що позивач дійсно має намір подати позов проти відповідача, предметом якого буде захист прав споживачів у правовідносинах, які виникають з договору про надання послуг.

Водночас, слід звернути увагу на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду .

Оскільки майбутній позов у цій справі буде поданий про виконання/невиконання зобов`язань у договірних правовідносинах, то обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії з припинення договірних відносин не відповідає вимогам щодо розумності, адекватності та співмірності.

Подібні за змістом висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 27.07.2022 у справі № 904/6015/20 та від 14.12.2022 у справі № 904/1513/22.

Зокрема, Верховний Суд сформулював спільний висновок про те, що суд не може заборонити сторонам вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин з позивачем, адже право, зокрема на припинення/розірвання відносин/договорів, гарантоване Конституцією та законами України.

Тому суд касаційної інстанції погоджувався з висновками судів попередніх інстанцій, які з цих підстав відмовляли у вжитті таких заходів.

Суддя вважає, що вимога заяви про забезпечення майбутнього позову шляхом заборони ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , вчиняти будь-які дії, направлені на розірвання Договору в односторонньому порядку, припинення надання послуг за цим договором ОСОБА_1 (контрагенту) в інтересах підопічної ОСОБА_2 , яка утримується у пансіонаті «Осінь життя» за адресою АДРЕСА_1 , не може бути задоволена з огляду на сталу позицію Верховного Суду.

Водночас суддя звертає увагу на таке.

У справі «Ірина Смірнова проти України» ЄСПЛ зазначив таке:

«Заявниця скаржилася, що впродовж тривалого періоду часу державні органи не захистили її від систематичного нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження, тобто насилля та словесного приниження з боку співвласників її квартири та їхніх гостей і наймачів. Вона посилалася на статтю 3 Конвенції, яка передбачає: «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.»

У цій справі Уряд визнав, що заявниця, одинока пенсіонерка, була вразливою особою та що держава мала позитивний обов`язок захистити її від жорстокого поводження співвласників її квартири, їхніх гостей і наймачів.

Крім того, він стверджував, що цей обов`язок був належним чином виконаний у справі заявниці.

Зокрема, первісне небажання міліції порушувати кримінальну справу проти стверджуваних правопорушників було зрозумілим і виправданим: було нелегко відрізнити справу заявниці від незначного побутового конфлікту.

Співвласники квартири заявниці, їхні гості та наймачі мали законне право перебувати у квартирі.

Обидві сторони звинувачували одна одну у провокуванні конфліктів і створенні неприпустимих умов проживання.

З часом стало очевидним, що ситуація була складнішою.

Відповідно, була порушена кримінальна справа, та особи, які порушили права заявниці були засуджені до позбавлення волі на значні строки.

Заявниця також завжди мала право оскаржити постанови про відмову у порушенні кримінальної справи проти правопорушників до суду, а також притягти їх до кримінальної відповідальності за окремі епізоди жорстокого поводження у формі приватного обвинувачення. Не можна дорікати державі через те, що вона не скористалася цими засобами.

Суд нагадує, що обов`язок Високих Договірних Сторін за статтею 1 Конвенції гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, у поєднанні зі статтею 3 вимагає від держав прийняття ефективних кримінальноправових норм для попередження вчинення злочинів проти особистої недоторканності, що забезпечуються правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм.

Ця вимога поширюється на жорстоке поводження фізичних осіб (див., серед інших джерел, рішення у справах «Д.Ф. проти Латвії» (D.F. v. Latvia), заява № 11160/07, пункт 83, від 29 жовтня 2013 року та «Валюлєне проти Литви» (Valiuliene v. Lithuania), заява № 33234/07, пункт 75, від 26 березня 2013 року).

Для виникнення такого позитивного обов`язку необхідно встановити, що оскаржуване жорстоке поводження досягло рівня, визначеного статтею 3 (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Б.В. та інші проти Хорватії» (B.V. and Others v. Croatia) (dec.), заява № 38435/13, пункти 152, 153, від 15 грудня 2015 року), або що органи влади знали чи повинні були знати у відповідний час про існування реального та безпосереднього ризику такого жорстокого поводження (див. рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (Dordevic v. Croatia), заява № 41526/10, пункт 139, ЄСПЛ 2012).

Якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насилля над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій. При такій оцінці необхідно в першу чергу врахувати психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насилля на повсякденне життя потерпілого (див. згадані рішення у справах «Валюлєне проти Литви» (Valiuliene v. Lithuania), пункти 68, 69; «Джорджевіч проти Хорватії» (Dordevic v. Croatia), пункти 9093; рішення у справі «М. і М. проти Хорватії» (M. and M. v.Croatia), заява № 10161/13, пункти 141, 142, ЄСПЛ 2015 (витяги)). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні події, органи влади повинні вжити належні заходи загального характеру з метою протидії основній проблемі (див. згадане рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (Dordevic v. Croatia), пункти 174149).

У цій справі ЄСПЛ нагадав, що для цілей статті 3 заходи захисту мають дозволяти органам влади реагувати в надзвичайних випадках пропорційно до передбачуваної загрози, якої зазнає відповідна особа (див. згадане рішення у справі «Д.Ф. проти Латвії» (D.F. v. Latvia), пункти 91 та 95).

Суддя нагадує, що у своїй численній практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що будь- яке поводження, яке спричинює серйозні фізичні або психологічні страждання, може становити порушення статті 3, незалежно від того, чи це відбувається у лікарні, в`язниці, чи соціальній установі (включно з пансіонатами та будинками для літніх людей). У загальних прикладах ЄСПЛ неодноразово фіксував порушення статті 3 у ситуаціях жорстокого поводження або недостатнього догляду за особами із вразливим станом здоров`я.

Суддя вважає до встановлених правовідносин також застосувати правило статті 8 Конвенції.

Зокрема, суддя враховує правовий висновок ЄСПЛ у справі «Додов проти Болгарії».

У цій справі Високий Суд виснував наступне:

Заявник ОСОБА_11 , 1961 р. н., є громадянином Болгарії та проживає у м. Софії.

У травні 1994 року матір заявника, п. Стоянова, у віці 63-ох років була прийнята до державного притулку для перестарілих у м. Софії (далі притулок), який знаходиться на одній із вулиць з інтенсивним дорожнім рухом.

Внаслідок хвороби Альцгеймера її пам`ять та інші розумові здібності значно погіршились і вона потребувала постійного нагляду.

Персонал притулку був про це попереджений. 4 грудня 1995 року п. Додов, прийшовши у притулок відвідати свою матір, дізнався, що її там немає.

Йому пояснили, що п. Стоянова у супроводі медпрацівника відвідала дерматолога, а після цього, залишена ним на кілька хвилин у подвір`ї притулку, зникла.

У липні 1996 року п. Додов також подав скаргу на дії поліції, яка, на його думку, не вжила всіх необхідних заходів, щоб знайти його матір, проте у 1997 та 1999 роках прокуратурою були прийняті рішення не порушувати кримінальної справи. 10 липня 1996 року заявник подав цивільний позов до Міністерства праці та соціальної політики, Міністерства внутрішніх справ та муніципалітету м. Софії, вимагаючи компенсації моральної шкоди, завданої йому зникненням матері. У 2002 році суд ухвалив рішення про те, що провадження у цій цивільній справі повинно відбуватися не на підставі Закону «Про державну відповідальність за завдання шкоди», а на підставі загальних правил цивільного судочинства. Провадження у справі розпочалось знову і триває досі.

Заявник скаржився на те, що внаслідок недбалості працівників притулку життя його матері було поставлене під загрозу. Поліція, на його думку, теж не вжила всіх потрібних заходів для пошуку п. Стоянової, а подальше розслідування порушеної кримінальної справи не закінчилось притягненням винних осіб до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності. При цьому заявник посилався на ст. 2 Конвенції. Заявник також вважає, що мало місце порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки цивільний процес щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди триває занадто довго. Суд вважає за доцільне визнати матір п. Додова такою, що померла. Також Суд дійшов висновку про те, що між зникненням п. Стоянової та невиконанням працівниками притулку вимоги не залишати її без нагляду існує безпосередній зв`язок. Суд вирішив проаналізувати, чи справді Болгарія не гарантувала право на життя п. Стоянової через те, що правова система цієї держави не забезпечувала притягнення до відповідальності за недбалість винних осіб.

З наведених прикладів слід зробити висновок, що держава має проактивно забезпечувати безпеку й гідність людей похилого віку у закладах догляду.

У справі Jivan v. Romania ЄСПЛ виснував наявність обов`язку держави оцінити та забезпечити підтримку літньої людини з урахуванням її автономії й гідності.

Повертаючись до цій справи, суддя констатує, що 87 річна пані ОСОБА_2 , 1938 року народження перебуває під опікою ФОП ОСОБА_3 , який є виконавцем Договору, укладеного з пані ОСОБА_1 , яка є замовником послуг, та діє в інтересах підопічної ОСОБА_2 .

Ці послуги надаються за адресою: АДРЕСА_1 у пансіонаті «Осінь життя».

Додані до заяви докази переконують, що від дня укладення першого договору від 01.08.2024 року, та поселення у пансіонат, пані ОСОБА_2 є лежачою особою без змоги себе самостійно обслуговувати.

Суддя безумовно погоджується, що переміщення такої особи, без урахування всіх складових її перебування у цьому закладі, як от, її фізичний стан здоров`я, не здатність до самообслуговування, може переконати стороннього спостерігача, що було непропорційне втручання в приватне життя та нелюдське поводження з літньою людиною.

На цій стадії, не вдаючись в оцінку договірним відносинам між сторонами, їх виконання чи навпаки, водночас суддя вважає, що вислови на кшталт: «В іншому випадку вони самі її вивезуть та повідомлять Замовника куди її вивезли», безумовно, заслуговують на увагу судді, оскільки це підтверджує існування серйозного конфлікту між сторонами.

Разом із тим, враховуючи особливу вразливість пані ОСОБА_2 , суддя переконаний, що не може бути допустимим свавільне переміщення такої особи, всупереч умовам договору, всупереч правилам Європейського закону, практики ЄСПЛ, Національного законодавства.

Тому суддя переконаний, що встановлення заборони на вивезення з пансіонату ОСОБА_2 , яка утримується у пансіонаті «Осінь життя» за адресою АДРЕСА_1 , до іншої установи за будь-якою іншою адресою, є пропорційним, розумним та адекватним реагуванням на встановлені правовідносини, сприятиме об`єктивному розгляду можливому майбутньому позову, та, що найголовніше, встановить переконливий та сильний запобіжник можливому порушенню права літньої особи - пані ОСОБА_2 .

Отже в цій частині клопотання слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 48, 150, 152, ч.1 ст. 153, 353 суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Буценко Володимира Євгеновича подану в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка діє в інтересах підопічної ОСОБА_2 , яка перебуває на утриманні у пансіонаті «Осінь життя», про забезпечення майбутнього позову проти особи, яка може у майбутньому набути статус відповідача у справі - ФОП ОСОБА_3 , код НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який є виконавцем за Договором від 01.01.2025 року, шляхом встановлення заборони ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , вчиняти будь-які дії, направлені на розірвання Договору в односторонньому порядку, припинення надання послуг за цим договором ОСОБА_1 (контрагенту) в інтересах підопічної ОСОБА_2 , яка утримується у пансіонаті «Осінь життя» за адресою АДРЕСА_1 , та вивезення Підопічної із пансіонату за цією адресою до іншої установи за будь-якою іншою адресою, - задовольнити частково.

Заборонити ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , вчиняти будь-які дії, направлені на вивезення (переміщення) з території пансіонату, підопічної пані ОСОБА_2 , 1938 р.н., яка утримується (перебуває під опікою) у пансіонаті «Осінь життя» за адресою АДРЕСА_1 , до іншої установи за будь-якою іншою адресою.

В решті клопотання (заяви) - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка діє в інтересах підопічної ОСОБА_2 , що вона зобов`язана подати відповідний позов протягом десяти днів з дня постановлення цієї самої ухвали.

Заходи забезпечення позову вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами статті 152 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 діб з моменту її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала є виконавчим документом.

Для цілей виконавчого провадження зазначаються:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

Суддя В. К. Барвенко