Справа № 191/6020/25
Провадження № 2/191/3063/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2026 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря Омельченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03 вересня 2009 року відділом державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська №2-3753 від 29 квітня 2009 року винесено постанову про арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку виконавчого провадження №14615500, де боржником є ОСОБА_2 , який є сином позивача і який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будинок за вказаною адресою належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 . Вказані обставини стали відомі позивачу із інформаційної довідки №400643950 і з метою досудового вирішення даного питання позивач звернулася до відповідача з заявою про видачу їй копії постанови про накладення арешту на майно. 06 березня 2025 року відповідач надав відповідь про те, що у відділі ДВС перебуває п`ять виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 коштів. В межах виконавчого провадження №14615500 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 в межах заборгованості на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 6672,60 доларів США. Інші виконавчі провадження були повернуті у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Згідно відповіді відповідача №38620 від 19 березня 2025 року на ім`я позивача на виконанні у відділі ДВС, згідно АСВП, книг відомчої кореспонденції, книг обліку виконавчих документів, переданих державним виконавцям, алфавітних покажчиках до виконавчих документів не перебувають жодні виконавчі документи. 17 квітня 2025 року позивач звернулася до відповідача з заявою про зняття арешту з майна і 16 травня 2025 року відповідач надав відповідь, де знову перерахував перелік відкритих виконавчих проваджень і додатково повідомив про необхідність сплатити заборгованість і нічого не зазначено про наведені позивачем факти протиправного накладення арешту на будинок. 30 червня 2025 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду з заявою про надання їй копії ухвали №2-3753 від 29 квітня 2009 року, на підставі якої відповідачем було накладено арешт на житловий будинок, і 07 липня 2025 року їй було повідомлено, що при перевірці даних алфавітних покажчиків на цивільні справи за 2009 рік і даних Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що ОСОБА_2 не був стороною у даній справі. Також було встановлено, що в рамках розгляду цивільної справи №2-3753/2009 арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не накладався. Отже, накладений арешт порушує права позивача, як власника майна, у зв`язку з чим просить суд скасувати арешт на вищезазначений житловий будинок, а також визнати арешта таким. що не має юридичних наслідкі для її майна. та зобов`язати відповідача вжити необхідних заходів для скасування арешту .

Позивач в судове засідання не з`явилася, але завчасно надала суду писмьмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Представник відповідача - начальник Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ю.Барна надала заяву про розгляд справи без участі представника відділу.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов таких висновків.

Факт належності позивачу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 липня 2009 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори, згідно якої позивач прийняла спадщину на вказаний житловий будинок після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також факт належності позивачу вказаного житлового будинку підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23349095 від 20 липня 2009 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на належний позивачу житловий будинок накладено арешт, зареєстрований 07 вересня 2009 року за №9029935 Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, власником будинку зазначений ОСОБА_2 .

З виписки ВП спецпідрозділу від 07 березня 2025 року вбачається, що на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська №2-3753 від 29 квітня 2009 року винесено постанову про арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку виконавчого провадження №14615500, де боржником є ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно повідомлення Соборного районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року при перевірці даних алфавітних покажчиків на цивільні справи за 2009 рік і даних Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що ОСОБА_2 не був стороною у даній справі. Також було встановлено, що в рамках розгляду цивільної справи №2-3753/2009 арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не накладався.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами цивільного процесуального закону шляхом накладення арешту з метою забезпечення позову.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками, при цьому цивільним процесуальним законом визначено порядок скасування заходів забезпечення позову, у тому числі, скасування арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

При цьому, необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 . При цьому боржник за виконавчими провадженнями, в рамках яких було накладено арешт на вказаний житловий будинок - ОСОБА_2 ніколи не був власником цього будинку, а тому підстави для внесення запису про арешт будинку, який належав іншій особі, у виконавчої служби були відсутні.

Відтак, встановлені судом обставини справи та становище, в якому опинилася позивач, дають підстави для висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є прийняття судом рішення про скасування арешту на належне їй нерухоме майно, з наступним поданням такого рішення відповідному суб`єкту державної реєстрації для здійснення державної реєстрації припинення арешту нерухомого майна позивача в порядку, визначеному чинним законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою і позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.10, 12, 13, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити .

Скасувати арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 07 вересня 2009 року за №9029935 Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, вилучивши відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту на зазначений житловий будинок.

Стягнути з Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄРПОУ 45090712, м.Синельникове вул.Каштанова,52) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я. Ю. Костеленко