ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 211/4239/24

провадження № 61-13111св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Криворізька міська рада, виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, Міністерство оборони України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,і виходив з наступного.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У липні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Криворізької міської ради, виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро, про припинення права власності, зобов`язання вчинення дій.

2. На обґрунтування позовних вимогОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що відповідно до акту державної приймальної комісії прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженого рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області

від 30 червня 1994 року № 282, 14-повеховий 70-квартирний будинок АДРЕСА_1 , проєктною площею 4 520,0 кв. м, житловою площею 2 558,32 кв. м, побудований АТ «Криворізький Домобудівельник», введено в експлуатацію.

3. Згідно з рішенням виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 386/3 від 25 листопада 1994 року у вказаному будинку заселено

70 квартир.

4. На підставі укладеного 13 червня 1995 року між фірмою «Унікс» та військовою частиною НОМЕР_1 договору, остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

5. 19 червня 1995 року право власності зареєстровано в Криворізькому БТІ.

6. 30 червня 1995 року військова частина звернулася до виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради з метою видачі ордеру на вказане приміщення.

7. Позивачі посилалися на те, що 07 липня 1995 року вони отримали ордер на право зайняття указаного житлового приміщення.

8. 28 грудня 1999 року Криворізька міська рада прийняла рішення № 305, яким будинок АДРЕСА_3 прийнято до комунальної власності міста та балансовий облік управління ЖКГ виконкому міськради.

9. 30 жовтня 2003 року військова частина НОМЕР_1 була розформована.

10. 25 серпня 2021 року виконавчий комітет Криворізької міської ради прийняв рішення № 441 щодо списання, в тому числі й спірного будинку, з балансового обліку багатоквартирних житлових будинків Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. Водночас, пунктом 2.5 вказаного рішення передбачено, що у разі, якщо в списаному з балансового обліку багатоквартирному житловому будинку окремі квартири не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, такі квартири необхідно прийняти на баланс і право власності зареєструвати в установленому законом порядку.

11. Зазначали, що їх родина проживає за вказаною адресою протягом 29 років, сплачує належним чином комунальні та експлуатаційні послуги, а 15 лютого

2024 року вони уклали з виконкомом Довгинцівської районної у місті ради договір найму житла і звернулися до Криворізького БТІ з метою приватизації квартири. Однак, їм було повідомлено про реєстрацію права власності на вказану квартиру за військовою частиною НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу

від 13 червня 1995 року та відмовлено у її приватизації.

12. З огляду на наведене, а також враховуючи уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд: припинити право власності на квартиру АДРЕСА_2 за військовою частиною НОМЕР_1 , зобов`язавши виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, як орган приватизації державного житлового фонду, провести дії, спрямовані на набуття права власності, шляхом приватизації вказаної квартири на їх користь.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

13. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року позовні вимоги

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

14. Припинено право власності за військовою частиною НОМЕР_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

15. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

16. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з часу припинення діяльності (розформування) власника житлового приміщення 30 жовтня

2003 року у Міністерства оборони України було достатньо часу для передачі на баланс спірної квартири, а значний проміжок часу, який виник між розформуванням військової частини (припиненням юридичної особи) та зверненням позивачів до суду з цим позовом (більше 20 років) свідчить про втрату інтересу до житла та дають підстави для припинення права власності на вказану квартиру саме на підставі пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України, оскільки відповідачі за такий тривалий проміжок часу набули права на приватизацію житлового приміщення.

17. Водночас, вимоги про зобов`язання виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради провести дії, спрямовані на набуття права власності шляхом приватизації позивачами, визнані передчасними, з огляду на те, що суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу виконавчої влади та перебирати на себе її повноваження.

Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції

18. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Криворізької міської ради, виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Міністерства оборони України про припинення права власності, зобов`язання вчинення дій відмовлено.

19. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для припинення права власності військової частини НОМЕР_1 на спірну квартиру на підставі пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України, не враховано те, що припинення права власності на зазначеній підставі вимагає наявності у таких правовідносинах рішення власника щодо подальшої долі майна. Майно,закріплене за військовими частинами, є державною власністю, управління якою здійснює Міністерство оборони України. Водночас, тривалість проживання позивачів у спірній квартирі не впливає на її правовий статус та не надає їм права вимагати припинення права власності на це нерухоме майно щодо іншої особи.

Узагальнені доводи касаційної скарги

20. 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просять скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, залишити в силі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року.

21. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявники зазначають неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пункту 11 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України (пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вважають, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, зазначають, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявників.

22. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не урахував, що власником спірної квартири, якою позивачі правомірно користуються майже 30 років, рахується ліквідована 20 років тому юридична особа. Зазначене позбавляє їх можливості реалізувати своє право на приватизацію такого житла.

23. Зауважують, що відсутні будь-які обмеження щодо приватизації спірної квартири. Вона не віднесена до статусу службових, знаходиться у дев`ятиповерховому будинку житлового мікрорайону, а не на території військового містечка.

24. Підтвердження факту належності спірного житла Міністерству оборони України, яке самоусувалося майже 20 років від вчинення перерозподілу та закріплення майна, не ініціювало його передачу до комунальної власності м. Кривий Ріг та не здійснило державної реєстрації нерухомого майна за державою в особі Міністерства оборони України, не вирішує спір щодо реалізації їх права на приватизацію житла, яким вони правомірно користуються тривалий час.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25. Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

26. Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 211/4239/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

27. 16 грудня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

28. Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

29. 27 листопада 2025 року Міністерство оборони України через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

30. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно визначив правовий статус спірного майна, а також відсутність правових підстав для припинення права власності на підставі пункт 11 частини першої статті 346 ЦК України. З огляду на відсутність відповідного рішення про передачу такого майна у комунальну власність, відсутні правові підстави для припинення зареєстрованого за військово частиною НОМЕР_1 права власності на неї.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31. Відповідно до акту державної приймальної комісії прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженого рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 30 червня 1994 року

№ 282, 14-повеховий 70-квартирний будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 4 520,0 кв. м, житловою площею 2 558,32 кв. м, побудований АТ «Криворізький Домобудівельник», введено в експлуатацію.

32. Згідно з рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 386/3 від 25 листопада 1994 року, у будинок АДРЕСА_5 заселено

70 квартир, загальною площею 4 520,9 кв. м.

33. На підставі укладеного договору від 13 червня 1995 року, між фірмою «Унікс», як продавцем, та військовою частиною НОМЕР_1 , як покупцем, військова частина НОМЕР_1 набула право власності на квартиру

АДРЕСА_2 , про що 19 червня 1995 Криворізьким БТІ зроблено відповідний запис в реєстрову книгу під № 88 і 41, ст. 141.

34. 30 червня 1995 року командування військової частини НОМЕР_1 звернулось до виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради з проханням про видачу ордеру на вказане приміщення, в тому числі ОСОБА_1 .

35. На підставі ордеру на жиле приміщення № 9, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Довгинцівської ради народних депутатів м. Кривого Рогу

№ 386/3 від 25 листопада 1994 року, ОСОБА_1 було надано в користування житлове приміщення за адресою: кв. АДРЕСА_2 .

36. 28 грудня 1999 року Криворізька міська рада прийняла рішення № 305, яким будинок АДРЕСА_3 прийнято до комунальної власності міста та балансовий облік Управління житлово-комунального господарства виконкому міськради.

37. 25 серпня 2021 року виконавчий комітет Криворізької міської ради прийняв рішення № 441 щодо списання, в тому числі й спірного будинку, з балансового обліку багатоквартирних житлових будинків Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. Водночас, пунктом 2.5 вказаного рішення передбачено, що у разі, якщо в списаному з балансового обліку багатоквартирному житловому будинку окремі квартири не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, такі квартири вирішено прийняти на баланс і право власності зареєструвати в установленому законом порядку.

38. Згідно з архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_6 відповідно до Директиви Міністерства оборони України від 02 грудня 2022 року № 115/1/011, розформована 30 жовтня 2003 року.

39. 15 лютого 2024 року між виконавчим комітетом Довгинцівської районної у місті ради та ОСОБА_1 було укладено договір найму житла по

АДРЕСА_4 .

40. За відомостями КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 21 лютого 2024 року, право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» в реєстровій книзі № 88 сторінка 141 за військовою частиною НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 1995 року між фірмою «Унікс» та військовою частиною НОМЕР_1 .

Позиція Верховного Суду

41. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

42. Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

43. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

44. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

45. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

46. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

47. Ефективність юридичного засобу захисту права людини - це така його властивість, яка полягає у теоретичній спроможності та реальній здатності цього засобу забезпечити досягнення його соціальної мети - захистити право людини.

48. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

49. Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі

№ 209/3085/20).

50. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

51. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

52. За змістом частин першої - другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

53. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

54. Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається,

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд припинити право власності військової частини НОМЕР_1 на спірну квартиру, посилаючись на її розформування та наявність у них права на приватизацію такого житла.

55. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

56. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

57. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна квартира зареєстрована на праві власності за військовою частиною НОМЕР_1 . Позивачі є наймачами зазначеного житла на підставі виданого ОСОБА_1 ордеру від 07 липня 1995 року та договору найму, укладеного 15 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Довгинцівської районної в місті ради.

58. Військова частина є частиною організаційної структури Збройних Сил України, яка утримується за рахунок коштів Державного бюджету України (частина друга статті 3, частина перша статті 15 Закону України «Про Збройні Сили України»).

59. Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

60. Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», у редакції, яка діяла на час звернення позивачів до суду, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо.

61. Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

62. Згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України», у редакції, яка діяла на час звернення позивачів до суду, земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

63. Встановивши, що право власності на спірну житлову нерухомість зареєстровано за військовою частиною НОМЕР_1 , яка була розформована, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку, що зазначена нерухомість є військовим майном, а тому з урахуванням наведених вище положень законодавства України є власністю держави та перебуває в управлінні Міністерства оборони України.

64. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що розформування військової частини не є підставою для припинення права власності на зазначене військове майно, яке належить державі, на підставі пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України.

65. Реалізація позивачами свого права на приватизацію спірної житлової нерухомості, якою вони користуються на підставі ордеру та договору найму, укладеного з виконавчим комітетом Довгинцівської районної у місті ради, можлива лише у порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

66. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Водночас такий спір вирішується не у спосіб припинення права власності на об`єкт приватизації, який є державною власністю.

67. Слід звернути увагу, що безпідставне зволікання органу, який здійснює управління військовим майном, у закріпленні спірного житла за відповідною реформованою структурною одиницею Збройних Сил України чи у разі його вивільнення в процесі реформування Збройних Сил України - передачі у комунальну власність з урахуванням положень статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», або ж включення до відповідного переліку військового майна, яке підлягає відчуженню, може бути підставою для оскарження такої бездіяльності державного органу, а не припинення права власності на спірне майно в порядку пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України.

68. Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

69. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

70. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

71. Суд апеляційної інстанції повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, а також способу захисту порушеного права, за захистом якого позивачі звернулися до суду, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про припинення права власності.

72. Доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують.

73. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

74. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

75. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

76. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович