Справа № 525/1254/24
Провадження №2/525/13/2026 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.01.2026 селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судового засідання Корж Т.Ю.,
з участю представника позивача Герасименко Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, в інтересах держави, в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Решетилівської міської ради Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства Непийпи Леоніда Антоновича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки та права приватної власності, повернення земельної ділянки державі,
01.10.2024 керівник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства Непийпи Леоніда Антоновича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки та права приватної власності, повернення земельної ділянки державі.
11.02.2020 між ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , та ФГ Непийпи Л.А. укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки.
Так, рішенням Полтавської обласної ради від 27.10.1994 оголошено Ботанічний заказник місцевого значення «Кут» та розширено відповідно до рішення Полтавської обласної ради від 04.09.1995 з метою охорони та збереження у природному стані цінної ділянки степової флори, зокрема рябчика російського, занесеного до Червоної Книги України. Голова Остап`ївської сільської ради 27.05.2001 отримав охоронне зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження оголошеного (організованого) ботанічного заказника місцевого значення «Кут» у відповідності до рішення Полтавської обласної ради народних депутатів від 27.10.1994 у межах земель Остап`ївської сільської ради, поблизу с. Остап`є.
Заказник займає площу 163,2 га та розташований в межах Великобагачанського (Остап`ївська сільська рада) та Глобинського (Федорівська сільська рада) районів, поблизу с. Остап`є та с. Попівка.
Розташування земельної ділянки, яку набула у приватну власність ОСОБА_1 , у межах ботанічного заказника «Кут», за чинним законодавством, свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського господарства.
07.10.2024 судом відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання по справі призначено на 08.11.2024, роз`яснено учасникам судового розгляду порядок та строки подання заяв по суті справи (а.с. 155 т. 1).
24.10.2024 на адресу суду від представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 191-192, 195-196). 08.11.2024 судом було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 27 т. 2).
У судовому засіданні представник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області прокурор Герасименко Ю.Ю., діючи в інтересах держави в особі Решетилівської міської ради Полтавської області, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, позовні вимоги просила задовольнити повністю.
Представник Решетилівської міської ради в судове засідання жодного разу не з`явився, раніше подала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 132, 151 т. 3).
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області під час розгляду справи в суді просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Пізніше, представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 127, 144 т. 3).
Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ФГ Непийпи Л.А., представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ФОП ОСОБА_2 у судове засідання жодного разу не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися.
Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Судом установлено, що згідно повідомлення Голови райвиконкому Великобагачанської районної ради народних депутатів за №84 від 13.04.1990 на ім`я Голови обласного комітету по охороні природи, райвиконком та землевпорядна служба району не заперечують проти організації заказника в урочищі Кут на території колгоспу «Промінь Леніна» на площі 120 га, при умові, що сюди відійде прилягаюча територія площею 36-40 га, яка належить колгоспу «Перемога» Глобинського району. Заказник по рябчику російському за рахунок луків колгоспу «Промінь Леніна» 120 га і пастівника колгоспу «Перемога» Глобинського району 40 га (а.с. 91 т. 1).
Відповідно до витягу із протоколу №1 зборів членів колгоспу «Промінь Леніна» Великобагачанського району Полтавської області від 05.02.1991, засвідченого головою колгоспу, зборами було ухвалено дати згоду на створення в межах землекористування колгоспу заповідний фонд території зайнятий луками по рябчику російському в урочищі «Кут», площею 120 га без вилучення із землекористування колгоспу «Промінь Леніна» (а.с. 92 т. 1).
Згідно виписки з рішення виконкому Остап`ївської сільської Ради народних депутатів від 28.01.1991 було прийнято рішення про створення заповідного фонду на території зайнятій луками колгоспу «Промінь Леніна» площею 120 га по рябчику російському в урочищі Кут на перспективу, як ботанічний заказник загальнодержавного значення ( а.с. 94 т. 1).
Рішенням 12 сесії 21 скликання Великобагачанської районної ради народних депутатів від 02 лютого 1993 року «Про створення ботанічного заказника «Кут» загальнодержавного значення», організовано на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь Леніна» Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району ботанічний заказник «Кут» загальнодержавного значення площею 126 га по відтворенню та збереженню «Рябчика російського». Установлено в заказнику режим, який передбачає обмеження господарської діяльності в таких розмірах, які не принесуть шкоди охоронній території, а саме: випасання худоби; проведення меліоративних і осушувальних робіт; використання ядохімікатів і міндобрив в заказнику і однокілометровій зоні біля нього; заїзд в заказник автотранспорту; розведення багаття та спалювання стерні; збір лікарських рослин та полювання; злив неочищених стоків; відвідування заказника туристами, розбивка палаток, всяке будівництво, розорювання земель. Охорону заказника покладено на Державну інспекцію по охороні навколишнього природного середовища по Великобагачанському району та Остап`ївську сільську Раду народних депутатів (а.с. 93 т. 1).

Відповідно до охоронного зобов`язання, підписаного начальником Держуправління екоресурсів в Полтавській області Проскурнею М.І. 22.03.2001, Остап`ївська сільська рада в особі голови сільської ради Митюка В.Г. дала зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження оголошеного ботанічного заказника місцевого значення «Кут», у відповідності до рішення Полтавської обласної ради народних депутатів від 27.10.1994 в межах земель Остап`ївської сільської ради, поблизу с. Остап`є, вище річки Хорол, загальною площею 126 га (а.с. 95-96 т. 1).

Рішенням 2 сесії 22 скликання Полтавської обласної ради народних депутатів від 27 жовтня 1994 року «Про затвердження додаткового переліку заповідних територій та об`єктів області», затверджено погоджений з районними радами народних депутатів додатковий перелік заповідних територій та об`єктів згідно з додатками №1-5 (а.с. 113 т. 1).

Згідно архівного витягу з додатку №2 до рішення Полтавської обласної ради народних депутатів від 27.10.1994, ботанічний заказник «Кут», площею 126 га, який знаходиться на території Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району, вище гирла річки Хорол, цінність території: місцезростання рідкісних видів рослин, різноманітна фауна, передається під охорону КСП «Промінь Леніна» (а.с. 114 т. 1).

Рішенням та архівним витягом з додатку №4 до рішення Полтавської обласної ради народних депутатів від 04.09.1995, ботанічний заказник «Кут», існуюча площа 126 га, пропонується під розширення 37,2 га, загальна площа 163,2 га, місцезнаходження: Глобинський район село Попівка, передається під охорону Федорівській сільській раді (а.с. 118-119, 120 т. 1).

Наказом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавські області від 31.01.2020 №3253-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га сіножатей (кадастровий номер :00:004:1691) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області за межами населених пунктів (а.с. 61, 62-87 т. 1).

11.02.2020 між ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , та Фермерським господарством Непийпи Л.А. укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки (а.с. 88-89 т. 1).

До державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.02.2020 внесено відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1691 площею 2 га за ФГ Непийпи Л.А.( а.с. 58, 59-60 т. 1).

Відповідно до інформації Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації № 3492/04.2-35 від 30.07.2021 наданої на запит Решетилівської окружної прокуратури, за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області межі заказника у натурі (на місцевості) не встановлювалися. Щодо фактів порушення режиму використання земель заказника запропоновано звернутися до Державної екологічної інспекції Центрального округу та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с. 90 т. 1).

07.05.2021 у ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №0000016 за фактом розорювання земельної ділянки у межах ботанічного заказника місцевого значення «Кут» на території Полтавського району Полтавської області, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 197-1 КК України ( а.с. 135 т. 1).

26.09.2022 під час огляду місця події у межах досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000016 від 07.05.2021 території ботанічного заказника місцевого значення «Кут», за участі інженера-землевпорядника, було встановлено, що частина заказника, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:1691, розорана та засіяна сільськогосподарською культурою соняшником (а.с. 105-107 т. 1, а.с. 80-82 т. 2).

Згідно кадастрової зйомки території в адміністративних межах Остап`ївської сільської ради Полтавського району Полтавської області, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:1691 частково площею 1,0120 га знаходиться в межах земель природно-заповідного фонду Ботанічного заказника місцевого значення «Кут» (а.с. 109-111 т. 1).

Відповідно до висновку експерта №25563 за результатами проведення експертизи з питань землеустрою від 10.04.2024 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 (КВЦПЗ 01.03) для ведення особистого селянського господарства на території Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області за межами населених пунктів, виконаний ФОП ОСОБА_2 , у 2019 році (земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером :00:004:1691), не відповідає вимогам земельного законодавства (а.с. 123-133 т. 1).

Відповідно до повідомлення Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації від 22 серпня 2024 року за № 2728/04.3-13, до Департаменту не надходили звернення розробників та проєкти землеустрою для ведення особистого селянського господарства на земельних ділянках переданих у власність, у тому числі, ОСОБА_1 кадастровий номер :00:004:1691 (а.с. 134 т. 1).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також уразі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Права власника спірної земельної ділянки як складової частини об`єкта природно-заповідного фонду належать Решетилівській міській раді Полтавської області, яка є правонаступником Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, на підставі п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, Решетилівською окружною прокуратурою на адресу Решетилівської міської ради скеровано повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" №56-4971вих-24 від 16.08.2024 в якому викладено виявлені порушення вимог природоохоронного та земельного законодавства, що полягає у позбавленні держави права власності особливо цінних земель та запропоновано вжити заходи реагування до усунення виявлених порушень шляхом повернення відповідних земель у розпорядження держави та повідомлено про наявність підстав для здійснення представництва інтересів у суді з метою захисту інтересів держави в судовому порядку Решетилівською окружною прокуратурою (а.с. 136-140 т. 1).

У даному випадку компетентний орган Решетилівська міська рада Полтавської області, знала про наявність порушень законодавства, яке полягало у передачі земель природно-заповідного фонду у приватну власність, однак не вживала жодних заходів щодо відновлення прав територіальної громади.

Таким чином підстави звернення прокурора до суду із позовом щодо захисту інтересів держави є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно зі ст. ст. 43, 44 Земельного Кодексу України, землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до ст. 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Законом України «Про природно-заповідний фонд України».

Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

Природно-заповідний фонд охороняється, як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища;штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки пам`ятки садово-паркового мистецтва.

Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

Залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, мікологічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 52 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (у редакції чинній на момент прийняття рішення про створення ботанічного заказника) на підставі результатів погодження клопотань центральний орган виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища забезпечує розробку спеціалізованими проектними та науковими установами проектів створення природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, заказників, пам`яток природи, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення.

Розробка проєктів створення регіональних ландшафтних парків, заповідних урочищ, а також заказників, пам`яток природи та парків-пам`яток садово-паркового мистецтва місцевого значення забезпечується органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на місцях.

Частинами 3, 5 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (у редакції чинній на момент прийняття рішення про створення ботанічного заказника) передбачено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва й інші території та об`єкти природно-заповідного фонду, які створюються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Як встановлено судом, рішення про створення ботанічного заказника місцевого значення «Кут» прийнято у 1994 році.

При цьому у 2003 році затверджено Державним управлінням екології та природних ресурсів у Полтавській області Положення про ботанічний заказник місцевого значення «Кут».

Таким чином документація щодо створення ботанічного заказника місцевого значення з урахуванням Положення про Державний фонд документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 №1553, повинна бути доступна Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області для вирішення питання щодо категорії земельної ділянки та можливості її передачі у приватну власність.

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Стаття 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачає, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку.

Відповідно до ст. 149 ЗК України ( у редакції, чинній на момент вилучення спірної земельної ділянки) вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Пункт "в" частини 4 ст. 83 Земельного кодексу України передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, відносяться землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент вирішення питання про розроблення проекту землеустрою) припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями Земельного кодексу України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та інших нормативно-правових актів України заборонено.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати, як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц; від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц; від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц; від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц; від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц; від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

У даній справі прокурор пред`явив, зокрема, вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 31 січня 2020 року за № 3253-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» відповідачем визначив, у тому числі Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області. Отже, у частині цих позовних вимог позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області).

Зазначене не відповідає частині першій статті 48 ЦПК України, відповідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №922/1830/19 (провадження №12-91гс20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15, від 11 вересня 2019 у справі №487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Із матеріалів справи установлено, що спір між сторонами виник з приводу частини земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1691, загальною площею 2 га, право власності на яку зареєстроване за ФГ Непийпи Л.А., площею 1,0120 га, яка входить до території ботанічного заказника місцевого значення «Кут», загальною площею 163,2 га та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Звертаючись до суду, керівник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Решетилівської міської ради Полтавської області просив, крім іншого, визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначила, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20, пункт 9.67; від 05 липня 2023 року у справі №912/2797/21, пункт 8.13; від 12 вересня 2023 року у справі №910/8413/21, пункт 180; від 11 червня 2024 року у справі №925/1133/18, пункт 143).

Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (пункт 52), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (пункт 83), від 23 листопада 2021року у справі №359/3373/16-ц (пункт 109), від 08 серпня 2023 року у справі №910/5880/21 (пункт 53)).

Таким чином, суд приходить до переконання, що скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №3253-СГ від 31.01.2020 не відновить володіння державою її майном. Оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області є нормативно-правовим актом індивідуальної дії та реалізував свою дію виконанням (на підставі наказу проведено державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням законодавства України потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі №554/10517/16-ц).

Відтак, за встановлених обставин справи, заявлення прокурором окремих позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки є неефективним способом захисту порушеного права власності держави на земельну ділянку природно-заповідного фонду.

Такі вимоги є неналежним, зокрема неефективним, способом захисту права власника, оскільки їх задоволення не призведе до поновлення порушених прав позивача.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині повернення спірної земельної ділянки державі, прокурор посилається на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:1691 частково належить до земель природно-заповідного фонду, лише частина указаної земельної ділянки площею 1,0120 га накладається на землі природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Кут».

При цьому матеріали справи не містять жодних доказів, які ідентифікують спірну земельну ділянку на місцевості, яка підлягає поверненню у державну власність, не визначені координати поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі. Тобто вимоги позивача у частині зобов`язання ФГ Непийпи Л.А. повернути земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 1,0120 га, що знаходиться у межах земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1691, розташованої на території Решетилівської міської ради є недоведеними.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом неодноразово роз`яснювалися сторонам наслідки вчинення чи невчинення певних процесуальних дій.

Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено, яка саме земельна ділянка та в яких межах накладається на землі природно-заповідного фонду. Неможливість визначення земельної ділянки на місцевості, на переконання суду, призведе до неможливості виконання рішення суду. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №446/478/19.

З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області, в інтересах держави, в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Решетилівської міської ради Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства Непийпи Леоніда Антоновича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки та права приватної власності, повернення земельної ділянки державі, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: Решетилівська окружна прокуратура Полтавської області, код ЄДРПОУ , адреса: вулиця Покровська, 22, місто Решетилівка, Полтавська область;

Решетилівська міська рада Полтавської області, , адреса: вулиця Покровська, 14, місто Решетилівка, Полтавська область;

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, , адреса: вулиця Затишна, 23, місто Полтава;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Фермерське господарство Непийпи Леоніда Антоновича, , адреса: село Бакай, Полтавський район, Полтавська область;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації, , адреса: вулиця Капітана Володимира Кісельова, 1, місто Полтава.

Повне рішення суду складено 02.02.2026.

Суддя Я.В. Прасол