УХВАЛА

03 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 686/6223/23

провадження № 61-1257ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно з частиною першою статті 127 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Частиною першою статті 390 ЦПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що

10 грудня 2025 року Тернопільським апеляційним судом ухвалено оскаржувану постанову, дата складення повного тексту - 22 грудня 2025 року.

ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року тим, що копію повного тексту оскаржуваної постанови отримала через підсистему «Електронний суд» 23 грудня 2025 року. Також зазначила, що вчасній підготовці касаційної скарги перешкоджали аварійні відключення електропостачання, спричинені надзвичайною ситуацією в енергосистемі.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Перебіг строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі для

заявниці розпочався 23 грудня 2025 року і закінчився 23 січня 2026 року.

З касаційною скаргою ОСОБА_2 звернулася 26 січня 2026 року (з пропуском строку на касаційне оскарження в 2 дні).

Враховуючи незначний пропуск строку (два дні), Верховний Суд дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Водночас, касаційна скарга потребує уточнення в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зокрема, ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає підставами касаційного оскарження пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд звертає увагу, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Самі по собі посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України без належного обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявниці необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій навести обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185,390 392, 393 ЦПК України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков