Провадження № 2/638/1026/26
05 лютого 2026 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді: Рибальченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Шут Д.Ю.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1996 року по 2000 рік проживала за адресою: АДРЕСА_2 . 18 червня 1996 року на підставі рішення Печенізької районної державної адміністрації отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) 8,86 умовних гектарів ва КСП «Прогрес».
Проте, після реєстрації земельної ділянки в державному кадастровому реєстрі та передачі її у власність ОСОБА_3 право власності на вказане майно не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. 18 жовтня 2024 року Чугуївською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. При цьому нотаріус не врахував ту обставину, що позивач постійно проживала з матір`ю, що з 2000 року не мала зареєстрованого місця проживання.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 26 червня 2025 року клопотання представника відповідача адвоката Лаєвської М. Л. про виклик свідків задоволено, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити у повному обсязі, а також пояснила про обставини, викладені у позовній заяві.
Представник позивача адвокат Лаєвська М.Л. підтримала позовні вимоги та викладені у позові обставини та додаткового пояснила, що приватизація земельної ділянки була розпочата за життя матері, після затвердження технічної землевпорядної документації та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі позивач вважала приватизацію земельної ділянки завершеною. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 проживала разом з дочкою без реєстрації, нотаріус не мала можливості встановити факт прийняття спадщини, а тому реалізувати право на закінчення приватизації можливо лише в судовому порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 13.03.1970 року Борщівської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 » під час державної реєстрації шлюбу 24.02.1990 року відділом ЗАГС Фрунзенського районного суду м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
Як вбачається з довідки Печенізької селищної ради Харківської області № 17-15/2537 від 16.10.2024 року, ОСОБА_3 з 01.01.1996 року по 21.03.2000 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
18 червня 1996 року на підставі рішення Печенізької районної державної адміністрації № 202 від 18.06.1996 року ОСОБА_3 видано сертифікат серії ХВ № 0186995 на право на земельну частку (пай) 8,86 умовних гектарів ва КСП «Прогрес».
Також встановлено, що з 2000 року ОСОБА_3 не мала зареєстрованого місця проживання.
Діючи від імені матері на підставі довіреності, що була видана 19.05.2016 року, ОСОБА_2 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, замовила в ДП ХРФ ЦДЗК ПРВВ виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
Вказаним розпорядження ОСОБА_3 належало зареєструвати право власності на земельну ділянку відповідно до чинного законодавства, на земельну ділянку з визначенням цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Під час судового розгляду було встановлено, що реєстрація права власності не вищевказану земельну ділянку не відбулася.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, про що Харківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис № 4084 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .
Таким чином, станом на час смерті у ОСОБА_3 було наявне право на завершення приватизації шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку, проте у зв`язку зі смертю видана позивачу довіреність була припинена, приватизація земельної ділянки станом на 13.03.2019 року не відбулося, право власності на земельну ділянку у спадкодавця не виникло.
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.
За змістом статті 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства.
Згідно зі статтею 118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи.
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України, набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Так, положеннями Земельного Кодексу України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя, із дотриманням вимог законодавства, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. Належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.
Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.
Відповідності до вимог ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
В абзаці 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19, від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20, на які посилався заявник у касаційній скарзі.
Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.
Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.
Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах переходить до спадкоємців ОСОБА_3 , за умови прийняття спадщини.
Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , заповіту від імені останньої не було складено.
Згідно відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори в№ 1725/01-16 від 18.10.2024 року, у зв`язку з пропущенням строку подачі заяви про прийняття спадщини Чугуївська державна нотаріальна контора не має права видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту фактичного проживання ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як вбачається з довідки Печенізької селищної ради від 16.10.2024 № 17-15/2537, відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори в№ 1725/01-16 від 18.10.2024 року про те, ОСОБА_3 з 21.03.2000 не мала зареєстрованого місця проживання.
З відповіді КНП «Міська поліклініка № 20» № 374 від 18.11.2024 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 без постійного місця реєстрації, про що 14.03.2019 року було заповнено «Лікарське свідоцтво про смерть» № 84 за формою № 106/о згідно Наказу МОЗ України від 08.08.2006 р. № 245.
В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили спільне проживання позивача та ОСОБА_3 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що вона особисто знає ОСОБА_2 , це мати її подруги з дитинства ОСОБА_9 . Остання постійно проживає разом з матір`ю, до 2019 році з ними проживала бабуся з боку матері ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_10 навчалася в школі ОСОБА_7 майже кожний день бувала у них вдома, бачила там бабусю. Коли свідок навчалася в інституті вона також часто бувала вдома у своєї подруги та бачила там ОСОБА_3 .
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_2 вона знає з дитинства, вони разом проживали по сусідству в с. Ганнівка, ходили до однієї школи. Після закінчення школи ОСОБА_2 поїхала навчатися в Харків, ОСОБА_8 також поїхала в Харків з цією метою. Після переїзду в Харків, свідок та ОСОБА_2 продовдили підтримувати дружні стосунки, свідку особисто відомо, що ОСОБА_2 забрала мати ОСОБА_3 до себе в місто, більш ніж десять років до своєї смерті ОСОБА_3 проживала з дочкою АДРЕСА_1 . Свідок бачила ОСОБА_3 на сімейних святах, в будинку, на кухні, на городі.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Пунктом шостим рішення Конституційного Суду України від 03червня 1999року №5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Суд вважає доведеним той факт, що станом на час смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті матері, станом на час її смерті проживала з нею однією сім`єю, то вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. До складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.
Наведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 692/769/21 (провадження № 61-6245св22) та від 08 грудня 2022 року у справі № 692/768/21 (провадження № 61-5004св22).
Верховний Суд у своїй постанові від 19.06.2024 року під час розгляду справи № 570/4304/20 (провадження № 61-3502св23) не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що перед зверненням до суду позивач не звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про завершення процедури приватизації земельних ділянок та йому не було у цьому відмовлено, адже відповідно до судового рішення позивач отримує право на вчинення відповідних дій для проведення цієї процедури, а не отримує земельну ділянку у власність.
Крім того, судом встановлено, що позивач звернулася до державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримала відповідь, де роз`яснювався порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Печенізька селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області (, місцезнаходження: 62801, Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вул. Незалежності, буд. 48).

Суддя Л.М. Рибальченко