1Справа № 335/7218/24 6/335/18/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря :Шевченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа Концерн «Міські теплові мережі», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відстрочення виконання рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2025 у справі №335/7218/24,

встановив:

16.01.2026 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2025 у справі №335/7218/24.

У заяві просить відстрочити терміном на 12 (дванадцять) місяців виконання рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2025 року в межах розгляду цивільної справи № 335/7218/24, (Провадження № 2/335/2328/2025), яким було вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води у сумі 119405 гривень 33 копійок.

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням від 15 вересня 2025 року Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя задовольнив позов Концерну «Міські теплові мережі» в повному обсязі.

Вказаним рішенням було вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води, яка утворилась за період з 01.01.2012 по 29.02.2024 року у сумі 119405 гривень 33 копійок, а також стягнути на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. в рівних частках по 605 грн.60 коп. Наразі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має низький дохід, певні хронічні захворювання через які змушена регулярно спостерігатися у ревматолога, невролога, офтальмолога та гінеколога. Також має кредитні зобов`язання, які повинна сплачувати щомісячно згідно умов та графіку платежів. На підтвердження цих обставин долучаються відповідні документи. Окрім того, ОСОБА_1 постійно несе витрати на комунальні послуги за фактичним місцем проживання по АДРЕСА_1 , на підтвердження чого в матеріалах справи наявна виписка з АТ КБ «Приватбанк». Зазначала, що під час судового розгляду цивільної справи інші відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не виявляли якоїсь значущої зацікавленості у судовому розгляді, взагалі не з`являлись у судові засідання та не висловлювали свою позицію за позовом Концерну «МТМ». Відповідач по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має намір сплатити визначену судовим рішенням суму у розмірі 119405 гривень 33 копійок. Однак, одним платежем вона не в змозі виконати обов`язок покладений судом з урахуванням того, що через солідарний порядок з неї будуть стягувати суму у розмірі 119405 гривень 33 копійок, що значно перевищує її дохід. Відповідач по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розуміє необхідність (обов`язковість) сплатити суми боргу за рішенням суду та має намір погасити заборгованість перед позивачем. З огляду на війну та скрутне матеріальне становище сторона відповідача вимушена звернутися до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду. Відстрочка виконання рішення суду - це відкладення виконання рішення через певний період часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди.

У судове засідання 04.02.2026 року учасники справи не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заявник у заяві просить провести розгляд заяви у його відсутність.

З урахуванням положень ст. 435 ЦПК України суд вважає можливим розгляд заяви без присутності учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з чим фіксування судового процесу не здійснювалося.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про відстрочку виконання рішення суду є такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 4 статті 435 ЦПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Тобто, перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки виконання остаточного рішення у законі відсутнє.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26 червня 2013 року, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05 липня 2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм слідує, що відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення.

Судом встановлено, що рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2025 у справі №335/7218/24 задоволено позовну заяву Концерну "Міські теплові мережі": стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води, яка утворилась за період з 01.01.2012 по 29.02.2024 року у сумі 119405 гривень 33 копійок, а також стягнути на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. в рівних частках по 605 грн.60 коп.

Наразі відомості щодо видачі виконавчих листів на виконання вказаного рішення суду в матеріалах справи відсутні.

З довідки від 22.12.2025 року №ГМ000000001 встановлено, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Грандмет» з 01.06.2020 року та її дохід за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 склав 78725,33 грн.

Згідно виписки з медичної карти ОСОБА_1 від 23.12.2025, вона спостерігається у ревматолога, невролога, офтальмолога та гінеколога.

Відповідно до довідок АТ «Акцент-Банк» від 22.12.2025, 14.01.2026 та АТ «Приватбанк» від 14.01.2026 року ОСОБА_1 має кредитні зобов`язання, які повинна сплачувати щомісячно згідно умов та графіку платежів.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення, ОСОБА_1 зазначає, що наразі наявні обставини, які суттєво ускладнюють виконання рішення суду в цій справі та роблять таке виконання неможливим.

Зокрема, заявник посилається на матеріальний стан та безпекову ситуацію в Україні - війну, що значно ускладнює виконання рішення суду.

Разом з тим, наведені доводи в розумінні ст. 435 ЦПК України не є правовою підставою для відстрочки виконання рішення суду з огляду на таке.

Так, беззаперечним є той факт, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, який затвердженоЗаконом України №2102-ІХ від 24.02.2022, введено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжений та діє на даний час на всій території України.

Разом із тим, введення та продовження строку воєнного стану в Україні не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду.

Посилання на воєнний стан в країні мають загальний характер, так як заявником не обґрунтовано обставин щодо того як саме введення воєнного стану в Україні перешкоджає виконанню зобов`язань, і не підтверджують наявності індивідуальних, надзвичайних обставин, які б унеможливлювали виконання судового рішення саме ОСОБА_1 .

Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено.

Посилання заявниці на низький рівень доходу, наявність хронічних захворювань, кредитних зобов`язань та необхідність сплати поточних комунальних платежів не є винятковими обставинами, оскільки зазначені фактори мають тривалий, постійний характер і не виникли раптово після ухвалення судового рішення.

Ці обставини є типовими життєвими труднощами та самі по собі не є в розумінні закону виключною обставиною, що зумовлює необхідність відстрочення виконання рішення суду, а незадовільне матеріальне становище не позбавляє заявника обов`язку виконати судове рішення, і не є винятковим випадком, порушує принцип обов`язковості виконання рішення суду та порушує права стягувача на належний судовий захист результатом якого має бути повне виконання рішення суду у встановлений законом строк

Також, долучені заявницею медичні документи підтверджують факт перебування під медичним наглядом, однак не свідчать про втрату працездатності, неможливість здійснювати трудову діяльність або повну неспроможність виконувати зобов`язання, покладені рішенням суду.

Крім того, кредитні зобов`язання заявниці виникли з її власної ініціативи і є такими, що залежать від її волі та не можуть покладатися у негативні наслідки для стягувача, оскільки не звільняють боржника від обов`язку виконати судове рішення, що набрало законної сили.

Суд також враховує, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання утворювалася протягом тривалого періоду з 01.01.2012 по 29.02.2024 року, а отже заявник мала достатній проміжок часу для вжиття заходів щодо її погашення або мінімізації. Також суд враховує, що значна частина боргу, яку було стягнуто з заявника виникла ще до до початку запровадження воєнного стану та початку бойових дій на території України.

Доводи про солідарний характер відповідальності не можуть бути підставою для відстрочки, оскільки солідарне стягнення прямо передбачене законом та рішенням суду, а право регресної вимоги до інших співборжників не позбавляє заявника обов`язку виконати рішення у повному обсязі.

Також заявник посилається на лист Торгово- промислової палати України від 28.02.2022 року за №2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс мажорні обставини військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Разом із тим, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, ОСОБА_1 повинна довести їх наявність не тільки, самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

При цьому, заявником не надано доказів того, що в неї виникли непереборні, - об`єктивні обставини, відповідно яких вона не могла виконувати зобов`язання. Посилання на лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, не є належним доказом, адже даний доказ жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання. (Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17.08.2022 року у справі №922/854/21.)

Тим більше, матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що заявник, отримуючи дохід, здійснив хоча б якісь дії, направлені на виконання рішення суду та виконання своїх зобов`язань.

На переконання суду, надання відстрочки на 12 місяців за відсутності виняткових підстав порушувало б баланс інтересів сторін, принцип обов`язковості судового рішення та фактично призводило б до безпідставного відтермінування захисту прав стягувача.

Оцінюючи посилання представника заявника щодо винятковості обставин для відстрочення вищезгаданого рішення, на предмет обґрунтованості та відповідності положенням ч.3 ст.435 ЦПК України, суд вважає такі передчасними та такими, що не відповідають критерію винятковості, та не свідчать про неможливість виконувати рішення суду.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

За відсутності виняткових причин відстрочення виконання рішення суду, яке набрало законної сили суперечитиме принципу обов`язковості судового рішення (ст.18 ЦПК України).

З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.260, 261, 263, 353, 435 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа Концерн «Міські теплові мережі», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про відстрочення виконання рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2025 у справі №335/7218/24, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повне судове рішення складено і підписано 04.02.2026 року.

Суддя Ю.В Апаллонова