РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2566/25

12 січня 2026 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О.С.

з участю секретаря судового засідання Забейди А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Моторно (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язану з регламентною виплатою у розмірі 307250 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 4608,75 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 26.11.2024 в с.Постійне, вул.Гайдуків, відповідач керуючи транспортним засобом марки Volvo XC90 д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Вказує, що внаслідок ДТП, потерпілий отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікувального закладу. Зазначає, що згодом потерпілий помер.

Вказує, що на момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Також зазначає, що за фактом зазначеної ДПТ було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Зазначає, що 20.12.2024 особа, яка має право на відшкодування шкоди, на виконання вимог ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», звернувся до позивача із відповідною заявою про настання ДТП. За результатом звернення було відкрито регресивну справу №112826 та виплачено потерпілому грошове відшкодування в розмірі 307250 грн.

Також вказує, що відповідач керував джерелом підвищеної небезпеки, і навіть відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для не задоволення вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

22.10.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, згідно яких у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, оскільки будь-яких відомостей про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративної чи кримінальної відповідальності, окрім як внесення відомостей до ЄДРДР, позивачем не зазначено, підстав для стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування шкоди в порядку регресу немає, також не доведено, що відповідач є суб`єктом матеріальної відповідальності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду із клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Також зазначив, що кримінальне провадження за даним фактом закрите за відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, 26.11.2024 в с.Постійне, вул.Гайдуків, відповідач керуючи транспортним засобом марки Volvo XC90 д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП, пішоход отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікувального закладу, що підтверджується матеріалами справи.

Встановлено, що за вказаним фактом були внесені відомості до ЄДРДР за ч.2 ст.286 КК України, що підтверджується витягом (а.с.20).

З лікарського свідоцтва про смерть №933 від 02.12.2024, судом встановлено, що пішоход ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Хвороба (паталогічні стани), що призвели до смерті: закрита черепно мозкова травма з переломом кісток черепа та крововиливами; травмування легковим автомобілем (а.с.24-25).

Відповідно до свідоцтва про народження пішохода ОСОБА_2 його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.26).

Встановлено, що батько пішохода ОСОБА_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.27).

Судом встановлено, що мати пішохода ОСОБА_4 надала довіреність ОСОБА_5 представляти її інтереси по факту вищезазначеної ДТП (а.с.32).

Встановлено, що ОСОБА_5 20.12.2024 звернувся до позивача із повідомленням про ДТП, заявою про відшкодування витрат на поховання ОСОБА_5 та відшкодування по втраті годувальника, що належить матері загиблого ОСОБА_4 (а.с.16-18).

Судом встановлено, що за результатом вищезазначеного повідомлення та заяви було заведене регресивну справу №112826 та виплачено 307250 грн. ОСОБА_5 за шкоду в наслідок вищезазначеної ДТП, що підтверджується матеріалами справи (а.с.41-43).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним обов`язковим об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. МТСБУ є юридичною особою, належить до неприбуткових організацій, за умови відповідності вимогам, встановленим Податковим кодексом України, і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, Закону України "Про страхування", інших актів законодавства та свого статуту.

Згідно ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до завдань та функцій МТСБУ належить: гарантування відшкодування шкоди: заподіяної на території України забезпеченими транспортними засобами за внутрішніми договорами страхування у випадках, визначених цим Законом; заподіяної на території держав - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; заподіяної на території України водіями транспортних засобів, зареєстрованих в іноземних країнах, на умовах та в обсязі, визначених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, з урахуванням принципів взаємного врегулювання шкоди на території держав - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка"; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування "Зелена картка" та виконання зобов`язань перед уповноваженими організаціями іноземних держав - членів зазначеної системи; здійснення регламентних виплат у випадках, передбачених цим Законом; організація взаємодії між страховиками, страховиками і МТСБУ щодо виконання їхніх зобов`язань з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; виконання функцій інформаційного центру (інформаційна взаємодія) у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями іноземних держав у галузі страхування цивільно-правової відповідальності; координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів, зареєстрованих в іноземних державах, у разі їх в`їзду на територію України та власників транспортних засобів, зареєстрованих в Україні, у разі їх виїзду за межі України; здійснення регламентних виплат та компенсацій із централізованих страхових резервних фондів на умовах, визначених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами МТСБУ; ведення (адміністрування) Єдиної централізованої бази даних, забезпечення актуальності, достовірності, повноти та захисту інформації, що міститься в ній; збирання, накопичення, оброблення та зберігання інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 8 цього Закону, необхідної для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співпраця з органами Національної поліції України, Державною прикордонною службою України, Національним банком України та іншими державними органами, установами, організаціями, підприємствами з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; затвердження форм страхових полісів, страхового сертифіката "Зелена картка", форми бланка повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, інструкції щодо його заповнення з типовими схемами дорожньо-транспортних пригод та розміщення їх у відкритому доступі на своєму веб-сайті; координація діяльності страховиків - членів МТСБУ у сфері страхування цивільно-правової відповідальності в Україні і за її межами, у тому числі затвердження порядку розрахунків між страховиками - членами МТСБУ під час здійснення прямого врегулювання страхових випадків та порядку вирішення спорів між ними.

Відповідно до ст.980 ЦК України, предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.

Згідно ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасниками ринку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, потерпілі особи (їхні законні представники, спадкоємці, правонаступники), інші особи, які відповідно до цього Закону мають право на отримання страхової виплати, страховики, надавачі супровідних послуг на ринку страхування, МТСБУ. Страхувальники, які є фізичними особами, інші фізичні особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, фізичні особи, які відповідно до цього Закону мають право на отримання страхової виплати, є споживачами у значенні, наведеному в Законі України "Про страхування".

Статтею 4 вказаного закону перебачено, що предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.

Страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. (ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач на момент зазначеної ДТП не виконав вимогу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Відповідно до п.4. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі N 280/1222/17 (провадження N 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (утому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21).

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі N 345/3335/17 (провадження N 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі N 742/637/19 (провадження N 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі N 184/1461/20-ц (провадження N 61- 14226св21).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, відповідача не було визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП, і сторона відповідача не надала суду жодних доказів, що шкода завдана в наслідок зазначеного ДТП, була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, то суд приходить до висновку, що за шкоду завдану внаслідок зазначеної ДТП несе відповідальність відповідач, так як шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком. Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п.1 ч.2 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до: особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у Постанові від 18 жовтня 2019 року по справі № 352/342/17, в аналогічній справі Верховний Суд зазначив, що, «...Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої доюерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов 'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, і відповідач, як особа, що заподіяла шкоду джерелом підвищеної небезпеки, не відшкодував завдані збитки, а їх відшкодував позивач, то останній має право вимагати у відповідача відшкодувати завдану шкоду в порядку регресу, а тому суд приходить до висновку, що позов Моторно (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 4608,75 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Моторного (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язану з регламентною виплатою у розмірі 307250 (триста сім тисяч двісті п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () сплачений судовий збір у розмірі 4608 (чотири тисячі шістсот вісім) грн. 75 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, м.Київ, Русанівський бульвар буд.8. .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 15.01.2026.

СуддяО. С. Цвіркун