Справа № 376/2043/25
Провадження № 2/357/434/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, через свого представника адвоката Кузьменка Є.А., звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 15.03.2022 в розмірі 5000 доларів США та судових витрат.

Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що 15.03.2022 передала ОСОБА_2 в борг 5000 дол. США, про що відповідач власноручно написала розписку. Дані кошти ОСОБА_2 мала повернути в строк до 31.12.2024 року. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконала, кошти не повернула.

Процесуальні дії та рішення у справі.

01.09.2025 року суддя Сквирського районного суду направила матеріали позову ОСОБА_1 за територіальною підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду.

14.10.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано на розгляд судді Ярмолі О.Я.

20.10.2025 ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

31.10.2025 представник позивача адвокат Кузьменко А.Є. подав заяву про усунення недоліків.

05.11.2025 суддя Білоцерківського міськрайонного суду Ярмола О.Я. прийняла позовну заяву та відкрила провадження у справі, за правилами позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначено на 03.12.2025.

02.12.2025 на електронну адресу суду надійшло клопотання особи, яка йменує себе ОСОБА_2 та просить проводити розгляд справи без її участі.

03.12.2025 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

08.01.2026 представник позивача подав клопотання про приєднання до справи оригіналу розписки про позику від 15.03.2022

03.02.2026 відповідач ОСОБА_2 особисто подала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

03.02.2026 представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.03.2022 року відповідач ОСОБА_2 одержала в борг від ОСОБА_1 кошти в іноземній валюті, в сумі 5000 доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути борг до 31.12.2024, у повному обсязі. Наведене підтверджено оригіналом власноручно складеної розписки, яка не містить жодних відміток про повернення боргу, чи частини цього боргу (а.с.24).

Позивач стверджує, що станом на день розгляду даної справи, позику відповідач не повернула. Відповідач ні в який спосіб не спростувала наведеного.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяла у позивача в борг кошти в сумі 5000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 31.12.2024року. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку зобов`язалася повернути відповідач, строк і порядок виконання зобов`язання та дата складання розписки і особистий підпис боржника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

У даній справі було досліджено розписку від 15.03.2022, в якій чітко зазначено, що позика надається в доларах і повернення коштів передбачено в доларах США. А тому, суд вважає, що стягнення боргу має відбуватися саме в тій валюті в якій було надано позику.

Такі ж висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 14-134цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 14-446цс18, в постанові ВС від 16.11.2022 року по справі № 301/2052/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що на даний час відповідач не повернула борг. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонам, дійсно, мав місце договір позики, заборгованість ОСОБА_2 становить 5000 дол.США, умови договору позики відповідач не виконала. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору 1672,52 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 533,549, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141,158, 258- 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.03.2022 року в розмірі 5 000 доларів США (п`ять тисяч доларів США) та судові витрати по справі в сумі 1672 грн. 52 коп (одна тисяча шістсот сімдесят дві гривні п`ятдесят дві копійки).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 /

Відповідач : ОСОБА_2 / РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 /.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.02.2026 року.

Суддя О. Я. Ярмола