Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6747/25 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 36 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6747/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» про розірвання договору комісії та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- розірвати договір комісії на надання послуг №35033 від 19 липня 2024 року, що укладений між ним та ТОВ «Бриня Авто»;

- стягнути з ТОВ «Бриня Авто» збитки, завдані неналежним виконанням договору комісії на надання послуг №35033 від 19 липня 2024 року, а саме сплачені по договору грошові кошти у сумі 277 988,18 грн.;

- стягнути з ТОВ «Бриня Авто» 3% річних в розмірі 126 382,50 грн від загальної вартості сплачених грошових коштів;

- стягнути з ТОВ «Бриня Авто» 15 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що між ним та ТОВ «Бриня Авто» був укладений договір комісії на надання послуг №35033 від 19.07.2024, за умовами якого ТОВ «Бриня Авто» від свого імені але за його рахунок та в його інтересах здійснити має укладати правочини з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення та розмитнення транспортного засобу у строк до шести місяців. Вказує, що між ним та відповідачем було погоджено, що підбір транспортного засобу, а саме автомобіля марки Opel Zafira та виставляння ставки здійснюється товариством за попередньо когодженний з ним товар (автомобіль) через власний аккаунт на онлайн аукціонах автомобілів «Сopart». Зазначає, що між ним та ТОВ «Бриня Авто» було досягнуто домовленість про те, що автомобіль, який має бути придбаний, не повинен мати механічних пошкоджень, у тому числі внаслідок ДТП, загальна вартість автомобіля з урахуванням всіх платежів повинна становити 6700 дол США. Вказує, що ним на виконання умов договору було сплачено 10 250 грн за надання послуг щодо підбору та бронювання транспортного засобу. Зазначає, що по акту прийому-передачі грошових коштів від 09.08.2024 він сплатив по договору комісії 4 400 дол США.

Вказує, що ТОВ «Бриня Авто» як комісіонером на аукціоні було придбано автомобіль марки Opel Zafira, 2010 року випуску. Стверджує, що на вимогу відповідача, 08.10.2024 він сплатив 85 088,46 грн на рахунок Житомирської митниці за розмитнення автомобіля. Зазначає, що коли автомобіль був доставлений у м. Житомир та наданий йому для огляду, було виявлено, що автомобіль не відповідає тим характеристикам та якості, про які повідомляв комісіонер, зокрема автомобіль мав значні механічні пошкодження оббивки даху салону автомобіля, дзеркал заднього виду, ручки перемикача передач, дверей автомобіля, кузова та бамперу автомобіля, ліхтарів, фар та інші пошкодження. Вказує, що свої претензії щодо вказаних пошкоджень ним були висловлені ТОВ «Бриня Авто». Стверджує, що акт передачі автомобіля не складався та ним не підписувався, автомобіль залишився у комісіонера. Також зазначає, що документи на придбаний транспортний засіб, детальний письмовий звіт за результатом виконання умов договору комісії відповідачем не наданий. Вказує, що відповідач ухилився від обов`язку виконати умови договору, чим порушено його права, тому просить розірвати договір комісії та стягнути сплачені ним кошти в розмірі 4400 дол США, що станом на момент звернення до суду складає еквівалент 182 649,72 грн + 85 088,46 грн (за розмитнення) + 10 250 грн (авансовий платіж), а всього 277 988,18 грн. Також, посилаючись на ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» просив стягнути пеню в розмірі 126 382,50 грн за 411 днів прострочення. Крім того, вказує, що він переніс хвилювання, порушився його сон, він зобов`язаний був змінювати звичайний спосіб свого життя, а тому просив стягнути моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 15 000 грн. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що договір не виконаний з вини відповідача. Автомобіль йому не переданий, грошові кошти не повернуті. Відповідач на контакт не виходить, відповіді на його претензії не надає. Вважає, що внаслідок істотного порушення умов договору, а саме придбання товару не обумовленого сторонами договору, тривалого прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань відповідно до договору комісії на придбання транспортного засобу, ненадання звіту, наявні підстави для розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів. Враховуючи вищевикладене просить скасувати заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 19 липня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бриня Авто» було укладено договір комісії на надання послуг №35033.

Відповідно до п.1.1. договору комісії комітент доручає, а комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах комітента здійснювати правочини з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення та розмитнення автотранспортного засобу (далі - товар).

Згідно п.1.3. договору підбір автотранспортного засобу та виставлення ставки комісіонером на попередньо погоджений з комітентом товар через власний аккаунт на онлайн-аукціонах автомобілів «Сopart», «IAAI» «Manheim» та інших. Комісіонер після оплати комітентом виграного лоту відповідно до п. 2.3. договору забезпечує доставку товару наземним вантажним транспортом з торгівельного майданчика аукціону на територію України третіми сторонами.

Пунктом 1.5. договору строк поставки товару визначається сторонами відповідно до розумних термінів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати 6 (шість) місяців.

Згідно п.1.7. договору з метою митного оформлення товару комісіонер забезпечує проведення третім сторонам декларування та розмитнення товару з подальшим випуском для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до п.1.9. договору після проведення митного оформлення товару за домовленістю сторін комісіонер забезпечує сертифікацію та реєстрацію товару в сервісному центрі МВС.

Комісіонер здійснює повідомлення комітента про підбір, придбання, транспортування, митне оформлення товару та виставлення рахунків за договором засобами електронного зв`язку (п.1.10. договору комісії).

Сторони погодили, що у відповідності до положень п.2.2. договору комісії з метою виконання умов даного договору комісіонером, комітент відповідно до виставленого комісіонером рахунку здійснює оплату, що становить 10 250,00 гривень на розрахунковий рахунок комісіонера, вказаний у договорі одразу з моменту укладання цього договору. Підбір, огляд та бронювання товару здійснюється тільки після оплати платежу.

На виконання п.2.2. договору та згідно рахунку на оплату №35033 від 19.07.2024 ОСОБА_1 сплачено 10 250 грн за послуги щодо підбору та бронювання транспортного засобу, про що здійснено відповідний запис, підпис і печатка ТОВ «Бриня Авто».

Відповідно до п.2.3. договору комісії по виграному лоту комітент зобов`язується здійснити оплату вартості ставки та аукціонні збори на рахунок та у строки, визначені дилером.

Відповідно до акту прийому-передачі грошових коштів від 09.08.2024 до договору комісії за надання послуг №35033 від 19.07.2024, за яким відповідно до умов договору та виставленого інвойсу Opel Zafira комітент оплатив комісіонеру готівкою кошти у розмірі 4 400 доларів США за надані послуги, а комітент прийняв вказані грошові кошти. Даний акт набуває чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становить невід`ємну частину договору. Комісіонер та комітент не мають претензій один до одного за таким актом.

Також, відповідно до квитанції від 08.10.2024 ОСОБА_1 на рахунок Житомирської митниці сплачено 84 246,00 грн за розмитнення авто.

Відповідно до п.3.1. договору підібраний, придбаний, доставлений та розмитнений комісіонером товар передається комітенту за актом приймання-передачі.

Пунктом 3.4 договору комісії встановлено, що у випадку виявлення недоліків товару, що мали бути усунуті комісіонером, комітент має право направити комісіонеру претензію у письмовому вигляді (скан-копія претензії направляється на адресу електронної пошти комісіонера), протягом 3-х робочих днів з моменту виявлення таких недоліків, причому товар не передається комітенту до моменту врегулювання виявлених обставин.

У разі направлення комітентом претензії пізніше строків, що встановлені п.2.4. договору, такі претензії комісіонером не розглядаються, а товар підлягає передачі за актом протягом 24 годин з моменту спливу строків на направлення претензії (п.3.5. договору).

Після отримання комісіонером направленої, у встановлений цим договором строк, претензії комітента, комісіонер зобов`язується виправити виявлені недоліки, що мали бути усунені комісіонером та повідомити комітента про нову дату готовності товару до передачі, а також узгодити дату та час такої передачі (п.3.6. договору).

Право власності на товар, а також всі ризики, які пов`язані з втратою, пошкодженням або знищенням товару переходять від комісіонера комітенту з моменту підписання обома сторонами акту, причому будь-які претензії після підписання сторонами акту комісіонером не приймаються.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що комісіонер зобов`язаний попередньо погодити з комітентом товар, по якому буде виставлена ставка на онлайн-аукціоні.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що комісіонер зобов`язаний повідомляти комітента про етапи доставки товару на територію України.

Відповідно до п.4.4. договору комісії комісіонер зобов`язаний забезпечити проведення декларування товару, подання митному органу документів, необхідних для митного контролю та митного оформлення товару на комітента.

Згідно з п.4.5. договору не пізніше строку, вказаного в п.1.5. договору (шість місяців) комісіонер зобов`язаний забезпечити передачу товару комітенту та всіх необхідних документів, які надають право комітенту розпоряджатись товаром, в тому числі оформити право власності: - рахунок-фактура (інвойс); - митна декларація форми МД-2; - технічний паспорт на транспортний засіб; - посвідчення Державної митної служби про реєстрацію транспортного засобу.

У разі неотримання комітентом товару комісіонер повертає комітенту повну суму платежів, отриманих від комітента за даним договором (п.4.6. договору комісії).

У відповідності до п.5.4 договору комітент зобов`язаний прийняти від комісіонера придбаний товар за актом, а також всі необхідні документи на нього.

Відповідно до п.6.1. договору комісії за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Сторони узгодили, що зміна умов договору здійснюється виключно за взаємною згодою сторін, з обов`язковим складанням письмового документу (п.7.3. договору).

Згідно п.7.4 договору, договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін.

Кожна із сторін має право розірвати договір в односторонньому порядку, попередньо письмово повідомивши про це другу сторону не менше ніж за 30 днів. У випадку невиконання однією із сторін взятих на себе зобов`язань за цим договором, договір не може бути розірваний в односторонньому порядку до моменту виконання обома сторонами взятих на себе зобов`язань (п.7.5 договору).

Всі спірні питання і розбіжності за договором усуваються сторонами шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - в суді відповідно до чинного законодавства України (п.9.1. договору комісії).

Зі змісту позовної заяви слідує, що коли автомобіль був доставлений у м. Житомир та наданий для огляду ОСОБА_1 , було виявлено, що автомобіль не відповідає тим характеристикам та якості, про які повідомляв комісіонер, зокрема автомобіль має значні механічні пошкодження оббивки даху салону автомобіля, дзеркал заднього виду, ручки перемикача передач, дверей автомобіля, кузова та бамперу автомобіля, ліхтарів, фар та інші пошкодження, про що ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Бриня Авто».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення ОСОБА_1 претензії ТОВ «Бриня Авто» у відповідності до п.3.4 договору.

09.12.2024 ОСОБА_1 направлено претензію, у якій просив відшкодувати всі понесені ним витрати, повернувши йому 6700 дол США, що в еквіваленті становило 281 065,00 грн.

12.05.2025 ОСОБА_1 повторно направлено претензію, у якій заявив про розірвання договору комісії №35033 від 19.07.2024 та просив повернути сплачені ним грошові кошти в розмірі 277 988,18 грн.

На письмові претензії позивача ТОВ «Бриня Авто» відповіді не надало, зобов`язання за договором комісії не виконало, зокрема не передало автомобіль зі всіма необхідними документами, що підтверджують право розпорядження та оформлення права власності на нього.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач як комітент попередньо погодив з комісіонером товар, та здійснив передачу відповідачу грошових коштів по виставленому інвойсу саме за погоджений ним автомобіль Opel Zafira у сумі 4 400 доларів США та умови договору комісії не містять вимог (характеристик) яким має відповідати товар (авто), який мав підібрати, придбати і привезти комісіонер, а містять саме обов`язок комісіонера отримати погодження від комітента на придбання підібраного йому товару. Відповідач згідно укладеного договору комісії не несе відповідальності за характеристики (стан) придбаного ним товару, оскільки отримує попереднє погодження на його придбання від комітента, що було і здійснено відповідачем, тому позивачем не доведено невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором комісії і відсутні законні підстави, визначені ст. 651 ЦК України для розірвання виконаного договору комісії.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За загальним правилом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно із ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч. 1 ст. 1012 ЦК України).

За змістом статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір комісії - це один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків).

Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Проте особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору.

Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати, тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться. Ще однією особливістю договору комісії є відповідальність комісіонера перед комітентом за невиконання третьою особою договору, у разі, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере), а також якщо комісіонер доведе що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки (ст. ст. 1016, 1017 ЦК України).

Згідно зі статтею 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Цей імперативний припис закону стосується і сум, отриманих від продажу товару, що належить комітету і останній набуває право власності ще до фактичного отримання від комісіонера, але саме того, що придбано, а не того, що має бути придбано, оскільки у контексті ч. 3 ст. 1017 ЦК України, комісіонер, який продав майно за нижчою ціною, повинен заплатити різницю комітентові, якщо комісіонер не доведе, що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки.

Згідно із ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 ЦК України, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії.

У справі, що переглядається встановлено, що ТОВ «Бриня Авто» не забезпечив передачу транспортного засобу ОСОБА_1 та всіх необхідних документів, які надають право останньому розпоряджатись таким, в тому числі оформити право власності. Відтак відповідач ухилився від обов`язку виконувати умови договору комісії, зокрема п.3.5 договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» жодних доказів на спростування встановлених обставин до суду не надало, своїх заперечень щодо позовних вимог не висловлювало.

Із викладених позивачем обставин слідує, що після сплати позивачем на користь відповідача грошових коштів у розмірі 10 250,00 грн та 4 400 доларів США, останній почав неналежним чином виконувати умови договору, а саме не забезпечив у встановлений строк передачу товару позивачу та всіх необхідних документів, які надають право такому розпоряджатись товаром, в тому числі оформити право власності: рахунок-фактура (інвойс); митна декларація форми МД-2; технічний паспорт на транспортний засіб; посвідчення Державної митної служби про реєстрацію транспортного засобу.

На письмові претензії позивача відповідач відповіді не надав, зобов`язання за договором комісії не виконав.

Додатково сторони узгодили, що відповідно до п.4.6. договору комісії у разі неотримання комітентом товару комісіонер повертає комітенту повну суму платежів, отриманих від комітента за даним договором.

Таким чином, аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач після закінчення строку виконання умов договору комісії, останнім днем якого є 19.01.2025, оскільки договором комісії від 19.07.2024 встановлено, що строк поставки не може перевищувати 6 місяців (п.1.5 договору комісії), повинен був передати позивачу товар із всіма необхідними документами або повернути сплаченні останнім кошти за умовами такого договору, що всупереч п.4.6. договору та нормам законодавства зроблено не було.

Вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.

При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) не усунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року по справі №199/3846/19.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року, справа №183/262/17, провадження №61-41932сво.

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що після закінчення строку виконання умов договору комісії ТОВ «Бриня Авто» повинен був передати позивачу товар із всіма необхідними документами або повернути сплаченні останнім кошти за умовами такого договору, однак не виконав взяті на себе договором комісії зобов`язання, чим порушив істотні умови договору, продовжує ухилятись від обов`язку виконувати умови договору комісії, чим порушує права позивача, які підлягають поновленню шляхом розірвання договору комісії та стягнення сплачених за договором коштів в розмірі 277 988,18 грн.

Щодо стягнення пені у розмірі 3%.

Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відтак, позивач має право на стягнення із ТОВ «Бриня Авто» пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги, оскільки строки виконання відповідачем свого зобов`язання порушені.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що і ОСОБА_1 і ТОВ «Бриня Авто» порушено умови договору комісії №35033 від 19.07.2024, зокрема ОСОБА_1 порушено умови п.5.4 договору, а ТОВ «Бриня Авто» порушено п.3.5 договору.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі №126/2200/20 (провадження №61-10017св22).

Враховуючи порушення договору комісії обома сторонами та враховуючи наведені вище норми права, покладання повної відповідальності за неналежне виконання зобов`язання на ТОВ «Бриня Авто» суперечитиме принципам добросовісності, розумності та справедливості.

Відтак, колегія суддів вважає, що стягнення пені потрібно здійснювати за період з 20.01.2025 (день закінчення строку визначеного п.1.5 договору) по 20.05.2025 (дата звернення до суду з позовом).

Так, за послугу з підбору та бронювання транспортного засобу, відповідно до п.2.2. договору №35033 ОСОБА_1 сплачено кошти в розмірі 10 250,00 грн.

Таким чином, на користь позивача з ТОВ «Бриня Авто» потрібно стягнути пеню в розмірі 37 207,50 грн., із розрахунку: 10 250,00 грн * 3% * 121 день (кількість днів прострочення зобов`язання).

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, колегія суддів враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що позивач поніс моральні страждання, які були заподіяні йому внаслідок невиконання договору комісії, а саме те, що він був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, залишився без автомобіля, який йому був необхідний, що ускладнило його життя, багаторазово звертався до відповідача, як усно так і письмово, тому колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Таким чином, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилався позивач, та загальновідомі факти, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то з ТОВ «Бриня Авто» на користь держави необхідно стягнути 8361,52 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом (із розрахунку 1211,20 грн х 150% (за вимогу про розірвання договору) + 1211,20 грн х 150% (за вимогу моральної шкоди) + 3151,95 грн (1% від задоволеної вимоги про стягнення коштів) х 150%).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Розірвати договір комісії на надання послуг №35033 від 19 липня 2024 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 277 988,18 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 пеню трьох відсотків вартості послуги в сумі 37 207,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» на користь держави 8361,52 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 січня 2026 року.

Головуючий

Судді