Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/142/26
Справа № 279/5905/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Гонцовською Л.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу №279/5905/25 за позовом Акціонерного товариства "Таксомбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, зазначивши, що 22.06.2021 року між ТОВ ФК "Центр фінансових рішень" та відповідачкою було підписано кредитний договір №, відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 56537,76 гривень; строк користування 36 місяців, річні проценти 9,99 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2.99 " від суми кредиту. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі, отже кредитодавець свої бов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. 23 червня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 23.06.2021 року, Позивач є Новим кредитором ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 22 червня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення права вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. Разом із тим, умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Як наслідок, станом на 01.05.2025 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором № від 22 червня 2021 року, становить 87 959 грн. 76 коп., в т.ч.:- заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 50 289 грн. 45 коп.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 7 400 грн. 15 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 30 270 грн. 16 коп. що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками . Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 87959 грн., та судові витрати.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачка на адресу суду подала відзив на позовну заяву в якій вказала, що при зверненні позивач посилається на те, що відповідачка отримала кошти, однак дану обставину встановити не можливо через відсутність доказів перерахування грошових коштів у спосіб вказаний відповідачем. Разом з тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом користування відповідачем грошовими коштами та наявної заборгованоісті. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Позивач, просить стягнути тіло кредиту, та стягнути заборгованість за процентами. Обгрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на паспорт кредиту №5481420 та умов отирмання фінансових кредитів. При цьому , матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами отримання фінансових кредитів відповідач ознайомився і погодився з ними. Крім того, відповідач не погоджується із законністю нарахування та стягнення комісії, оскільки коміійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит. Вважає, що необхідно критично ставитись до розрахунків заборгованості та копії договору про внесення змін і доповнень до угоди про надання кредиту, як до доказів отримання грошових коштів відповідачем, оскільки самі по собі, без встановлення факу укладання договору, дані доументи не є доказами факту надання відповідачу кредиту та існування у нього заборгованості. Крім того, з позовної заяви не вбачається в якій саме сумі відповідачу надавався кредит. Також просив застосувати строки позовної давності. Крім того, кредитний договір № був укладений між ТОВ "ФК"Центр фінансових рішень" та відповідачем 22.06.2021 року натомість договір про відступлення права вимоги був укладений 07.10.2016 року, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке могло передаватись на підставі вказаного договору. Просила відмовити в задоволенні позову.

Позивачем подано відповідь на позовну заяву в якій вказав, що не погоджується із твердженнями Відповідача, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, такими що перекручує фактичні обставини справи, названі доводи є бездоказовими. Це підтверджується наступним. Обставини справи 22.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № . Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору № від 22.06.2021 Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору № від 22.06.2021, кредит надається позичальнику на наступних умовах:- сума кредиту 56 537, 76гривень; строк користування 36 місяців. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5481420, який є невід`ємною частиною цього Договору. Також п.1.4. Кредитного договору № від 22.06.2025 встановлено, що підписавши цей Договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів.

Відповідно до п.2.1. та п.2.2. Кредитного договору, всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті Кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.01.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР», та з якими позичальник ознайомився до укладання цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір. Кредитний договір, Паспорт Кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.01.2021 складають єдиний кредитний договір. В Паспорті Кредиту №5481420, який разом з Кредитним договором № від 22.06.2021 та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.01.2021 складають єдиний кредитний договір , вказаний розмір орієнтований розмір річної процентної ставки та орієнтований розмір загальної вартості кредиту для позичальника, а саме:- річні проценти 9, 99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2, 99 % від суми кредиту. Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (далі за текстом Умови отримання кредитів) Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. Отже, матеріалами справи доводиться, що АТ «ТАСКОМБАНК» належним чином у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором, а саме надало кредит ОСОБА_1 , передбаченому умовами Договору. Щодо Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» 07.10.2016 між ТОВ «ФК ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до п. 2.1. Договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 У відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договору. Згідно із п. 2.2. Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання Відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням Ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. 23 червня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» (надалі також Позивач) на підставі Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 23.06.2021 року, Позивач є Новим кредитором ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 22 червня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги від 23.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №№ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. Щодо частини первинних бухгалтерських документів ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:- - - - - назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивач наполягає в обґрунтованості та правильності наданого щоденного розрахунку до суду. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості або наданого власного розрахунку контррозрахунку з сторони відповідача. Саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборогованості, заявленого стороною позивача (позиція Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21). Щодо застосування строків позовної давності у відзиві на позовну заяву Відповідач помилково вважає, що Позивач пропустив строк позовної давності, оскільки Кредитний договір № укладений 22.06.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 . Дане твердження Відповідача не відповідає дійсності виходячи з наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості по Кредитному договору № від 22.06.2025 за період з 23.06.2021 по 01.05.2025 та Виписці по особовому рахунку позичальника, ОСОБА_1 здійснювала оплати. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнних стан по всій території України, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Просив задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 22.06.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 56537,76 грн., строком користування 36 місяців, зі сплатою річних процентів 9,99 % від суми боргу за договором, щомісячних процентів 2,99 % від суми кредиту, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з пунктом 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5481420, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті TOB «ФК «ЦФР». Цей договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір підтверджує, що свій примірник цього договору він отримав (пункт 2.2 договору).

23.06.2021 року право вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016.

Пунктом 2.2. договору відступлення сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 87959,76 грн., яка складається з: 50289,45 заборгованості за тілом кредиту; 7400,15 заборгованості за річними процентами; 30270,16 заборгованості за щомісячними процентами.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Щодо відступлення права вимоги.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

На підтвердження заявлених позовних вимог в частині відступлення права вимоги позивачем надано копію договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладеному між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК».

Відповідно до пункту 9.2. договору цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Пунктом 9.4. договору визначено, що у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Таким чином самим договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року передбачена пролонгація, тобто автоматичне продовження строку дії договору на кожен наступний рік, у разі відсутності з жодної із сторін бажання на його розірвання. Сторонами цього договору не ініціювалося його розірвання, відтак він був діючим на дату відступлення права вимоги, а саме 23.06.2021 року.

Крім того позивачем надано реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 23.06.2021 року, яким право вимоги за кредитним договором № попереднім кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передано новому кредитору АТ «ТАСКОМБАНК».

Також матеріалами справи підтверджено факт здійснення оплати за відступлення права вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» (платіжна інструкція № 729047439 від 23.06.2021 року про сплату коштів в сумі 9902189,69 грн. з призначенням платежу: перерахування коштів згідно з договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, без ПДВ).

Отже, суд прийшов до висновку, що долучені до позову докази є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Щодо доведеності укладання кредитного договору та розміру заборгованості.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Отже одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи перед укладенням кредитного договору № ОСОБА_1 була ознайомлена з усіма його умовами, зокрема з умовою про сплату щомісячних процентів у розмірі 2,99 % від суми кредиту, річних процентів у розмірі 9,99 % від суми боргу за договором, порядком повернення кредиту і погодилася укласти договір саме на таких умовах, про що свідчить її підпис на кожній сторінці паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5481420.

Тому наявні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 товариство дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які були укладені.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 22.06.2021 року, наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по Кредитному договору № від 22.06.2025 за період з 23.06.2021 по 01.05.2025 та Виписці по особовому рахунку позичальника, ОСОБА_1 здійснювала оплати: 02.08.2021 у сумі 627,06 грн., 03.08.2021 у сумі 153,26 грн, 01.09.2021 у сумі 454,30 грн. та 1336,92 грн., 01.10.2021 у сумі 51,70 грн., 04.10.2021 у сумі 354,88 грн. та 373,74 грн., 01.11.2021 у сумі 373,90 грн. та 1565,33 грн., 01.12.2021 у сумі 331,16 грн., 06.12.2021 у сумі 996,02 грн., 10.12.2021 у сумі 612,05 грн., 05.01.2022 у сумі 2,95 грн., 17.01.2022 у сумі 727,76 грн., та 1210,99 грн., 01.02.2022 у сумі 52,27 грн.. Відповідач в свою чергу до відзиву не надає будь яких доказів щодо спростування розрахунку позивача.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів не має.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Суд зауважує, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року

Постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України.

Проте, на момент відміни карантину вже діяв пункт 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу, який встановлював зупинення строків перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. Пункт 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України встановлює, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, перебіг позовної давності зупинений пунктами 12 та 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України з березня 2020 року і по тепер, а тому вбачається, що позивачем не було пропущено позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості, а відтак заява відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 263-265,273,345 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № від 22.06.2021 року в розмірі 87959 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 76 копійок , з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 50289 (п`ятдесят тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 45 копійок, заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 7400 (сім тисяч чотириста) гривень 15 копійок, заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 30270 (тридцять тисяч двісті сімдесят) гривень 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач: Акціонерне товариство "Таскомбанк", адреса: 02094, м.Київ, пр-т Леоніда Каденюка,23. .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Волкова Н.Я.