Справа № 450/5485/25 Провадження № 2/450/679/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в приміщенні суду м. Пустомити клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергтики та комунальних послуг, про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Львівобленерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергтики та комунальних послуг про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою від 24.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

04.02.2026 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про винесення окремої ухвали, якою слід зобов`язати відповідача ПрАТ «Львівобленерго» у відповідності та в терміни, передбачені п. 7.11 та п. 7.12 ПРРЕЕ, відновити електропостачання житлового будинку АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 на період розгляду даної справи. НКРЕКП зобов`язати проконтролювати відновлення електропостачання згаданого вище житлового будинку відповідно до винесеної ухвали та повідомити суд і позивача про факт відновлення електропостачання із наданням відповідних доказів.

Мотивував клопотання тим, що 03.10.2022 року його житловий будинок відключено від електроенергії, постачання якої не відновлювалось, незважаючи на те, що Сихівським районним судом м. Львова 15.11.2022 року відкрито провадження за його позовом. Крім цього, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16.01.2023 року зобов`язано відповідача ПрАТ «Львівобленерго» відновити електропостачання до його житлового будинку на час розгляду справи. За вказаних обставин просив вимоги клопотання задовольнити.

Розглянувши подане клопотання та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Щодо зазначення позивачем про винесення окремої ухвали слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Водночас, позивач ОСОБА_1 не покликається на згадані вище норми, мотивуючи клопотання необхідністю відновлення електропостачання у його будинку до моменту завершення розгляду справи.

За вказаних обставин вимоги, викладені у клопотанні, за своїм правовим змістом корелюють інституту забезпечення позову, оскільки передбачають необхідність зобов`язання сторони для вчинення дій до моменту вирішення спору по суті.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №380/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20.

З огляду на викладене вище, слід дійти висновку, що інститут забезпечення позову спрямований на гарантування реального та ефективного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Його застосування зумовлене необхідністю запобігання діям або бездіяльності сторін, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання такого рішення, а також забезпечити збереження існуючого фактичного та правового стану до моменту вирішення спору по суті.

При цьому, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 стосуються стягнення з відповідачів ПрАТ «Львівобленерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергтики та комунальних послуг, моральної шкоди.

За вказаних обставин забезпечення позову шляхом відновлення електропостачання у даному випадку не відповідає меті інституту забезпечення позову, оскільки такий захід не спрямований на забезпечення можливого виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог майнового характеру, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з предметом спору та фактично призводить до штучного створення нового спору та його вирішення по суті без звернення з відповідним позовом до суду і ухвалення судового рішення.

Окрім наведеного слід звернути увагу на те, що застосування заходів забезпечення позову не може бути спрямоване на фактичне задоволення позовних вимог або на відновлення прав, які не є предметом заявленого позову. Використання інституту забезпечення позову як альтернативного способу судового захисту або як засобу спонукання відповідача до виконання обов`язків, що можуть бути предметом самостійного позову, суперечить його правовій природі та процесуальному призначенню.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги клопотання позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, не перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом заявленого позову та виходять за межі інституту його забезпечення.

За вказаних обставин, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом відновлення електропостачання до житлового будинку слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 152, 153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є