Справа № 462/798/26
УХВАЛА

04 лютого 2026 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

встановив:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт його постійного спільного проживання зі спадкодавцем батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 2017 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час відкриття спадщини, а також поновити строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіривши матеріали заяви судом встановлено, що така не відповідає вимогам, передбаченим Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною 4 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Справи про встановлення фактів при відсутності спору про право розглядаються в порядку окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Нормами процесуального законодавства не передбачено права суду за власною ініціативою залучати до участі у справі заінтересованих осіб.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

Як роз`яснено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі.

Згідно із пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно із змісту заяви ОСОБА_1 , останній звертається до суду із вимогою про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем, а також порушує питання по суті визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , визначивши при цьому, всупереч вищенаведеним вимогам закону, єдиною заінтересованою особою у справі: Сьому львівську державну нотаріальну контору Львівської області, однак жодним чином не обгрунтовує, чому вимоги пред`явлено саме до цієї особи, оскільки зважаючи на наведені вище норми, належними заінтерсованими особами у такій категорії справ є інші спадкоємці померлої особи, або за відсутності таких територіальна громада відповідного органу місцевого самоврядування, разом з тим заявником не вказано ні відомостей про інших спадкоємців, ні не долучено доказів на підтвердження факту відсутності будь-яких інших спадкоємців.

Окрім того, згідно прохальної частини заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній також просить поновити йому строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.04.2021 по справі № 205/2102/19-ц вбачається, що «якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України наведено перелік цивільних справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

В той же час, частина 3 ст. 1272 ЦК України визначає, що у разі якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

У даному випадку, з огляду на некоректне формулювання заявленої вимоги, вбачається, що заявник також просить саме встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька, однак за наведеним положенням ст. 1272 ЦК України справи про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини розглядаються судами за правилами позовного провадження. У правовій доктрині поширеною залишається позиція щодо доцільності розгляду таких цивільних справ у порядку окремого провадження лише у разі відсутності спору про право.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

При цьому, суд також звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові від 05.11.2020 року у справі №755/4041/20 (провадження №61-13459св20) Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

Так, Верховний Суд у вказаній постанові за аналогічних обставин справи, наголосив що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

До того ж, згідно відповіді державного нотаріуса Сьомої Львівської державної нотаріальної контори на заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини, нотаріусом за встановлених нею обставин проживання за різними адресами із спадкодавцем та пропуском строку прийняття спадщини рекомендовано заявнику звернутись до суду саме для визначення строку для прийняття спадщини.

У такому разі виникнення у заявника ОСОБА_1 права на спадкування за законом щодо майна померлого спадкодавця, є окремим предметом доказування,відтак за наведеного, заявнику слід визначитись із суб`єктним складом учасників судового провадження, відповідно до кола учасників - з питанням наявності спору про право та належним способом захисту інтересів.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати заявнику строк, п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення залишити без руху.

Заявник має право протягом п`яти днів, з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху письмово усунути вказані недоліки.Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали у справі № 462/798/26

Суддя: Б.М. Гедз