УХВАЛА

03 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 643/9007/18

провадження № 61-16235ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Терлецька Тетяна Олексіївна, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 , у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «Chery Tiggo» із державним номерним знаком НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача 124 250, 00 грн компенсації вартості 1/2 частини автомобіля,

7 474, 95 грн - компенсації за 1/2 спільно набутого майна та 5 500, 00 грн вартості золотого ланцюжка 585 проби і вагою 5 г.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити у його власність 1/2 частку коштів (вкладів)

у банківських установах: АТ КБ «Приват Банк», ПАТ «ПУМБ» і АТ «Правекс-Банк», включаючи щомісячні відсотки.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля СНЕRY ТІGGО із державним номерним знаком НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки СНЕRY ТІGGО днз НОМЕР_1 в розмірі 124 250, 00 грн. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на автомобіль СНЕRY ТІGGО із державним номерним знаком НОМЕР_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вклади у АТ КБ «ПриватБанк» за договорами SАМDNWFD201 від 14 січня 2016 року та SАМDNWFD401 від 26 січня 2017 року, виділивши у власність кожного по 1 580, 11 доларів США та по 60 149, 21 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Верховного суду від 18 березня 2025 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 643/9007/18 відмовлено з підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року у справі № 643/9007/18 за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року про розподіл майна колишнього подружжя, не відповідає нормам чинного законодавства, а саме статті 69 Сімейного кодексу України і статті 342 Цивільного кодексу України, вказує на чисельні порушення норм процесуального права судом першої інстанції, та надання оцінки доказам, що були не актуальними на момент винесення рішення судом першої інстанції.

Зокрема, просив врахувати висновок щодо оцінки вартості автомобіля CHERY - TIGGO із державним номерним знаком НОМЕР_1 станом на 2024 рік та провести взаємозалік боргу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та навпаки, при цьому уникнути словосполучення «…визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вклади в АТ КБ «Приват Банк» за відповідними договорами в сумі 1 580, 11 доларів США, та 60 149, 11 грн», де зовсім не вказано спосіб реалізації такого права, і змінити на словосполучення «…стягнути відповідну суму з ОСОБА_2 », адже доступу до цих вкладів ОСОБА_1 не має, бо вони оформлені на ОСОБА_2 , а залишок боргу, який залишиться після взаємозаліку стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а саме 41 708, 00 грн, що було вираховано під час розрахунків, шляхом додання витрат ОСОБА_1 на проведення оцінювання авто

у розмірі 4 500, 00 грн і витрат 6 486, 00 грн сплачених ОСОБА_1 у якості судових зборів до Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, у відкриті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що заявник просив переглянути рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року про поділ спільного майна подружжя, взявши за основу висновок щодо оцінки вартості автомобіля CHERY - TIGGO із державним номерним знаком НОМЕР_1 від 20 листопада 2024 року, який фактично є новим доказом, а не доказом, що підтверджує нововиявлені обставини.

23 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Терлецька Т. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 643/9007/18.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, та проігнорував те, що при ухваленні рішення Машівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2023 року суд першої інстанції, взяв за основу експертну оцінку вартості автомобіля CHERY - TIGGO із державним номерним знаком НОМЕР_1 від 08 січня 2019 року, та яка на думку заявника не була актуальною на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків касаційної скарги. Вимоги ухвали від 12 січня 2026 року виконані.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що постанова Полтавського апеляційного суду

від 10 листопада 2025 року не містить відмітки про те, що дата складання її повного тексту є відмінною від дати її ухвалення, а отже подання касаційної скарги 23 грудня 2025 року є пропуском строку, передбаченого

статтею 390 ЦПК України.

Заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, яке мотивовано тим, що копію оскаржуваної постанови доставлено до електронного кабінету заявника в підсистемі Електронний суд -

23 листопада 2025 року, що підтверджується відомостями картки руху документу, сформованої у підсистемі Електронний суд ЄСІКС.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи особи, яка подає скаргу, та наявні докази на підтвердження цих доводів, беручи до уваги дату доставки оскаржуваної постанови до електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІКС, дійшла висновку, що пропущений строк на касаційне оскарження підлягає поновленню, оскільки касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення заявнику копії постанови Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при залишенні без змін ухвали суду першої інстанції про вирішення питання про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Главою 3 Розділу V ЦПК України передбачено перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені

в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) вказано, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку

з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі зазначено, що не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи .

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що як на нововиявлену обставину ОСОБА_1 посилався, зокрема, на висновок щодо оцінки вартості автомобіля CHERY - TIGGO дорожний номерний знак НОМЕР_1 станом на 2024 рік.

Встановивши, що доводи апеляційної скарги, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок, та залишив силі ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 25 квітня

2025 року, в якій суд першої інстанції встановив, що висновок щодо оцінки вартості автомобіля CHERY - TIGGO із державним номерним

знаком НОМЕР_1 від 20 листопада 2024 року, є новим доказом, а не доказом, що підтверджує нововиявлені обставини та відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Касаційний суд відхиляє інші доводи касаційної скарги оскільки вони фактично зводяться до не згоди із ухваленими судовими рішеннями судом першої та апеляційної по суті спору та не можуть бути нововиявленими з огляду на положення частини другої статті 423 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при перегляді ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 4, 17, 44, 268, 352, 358, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 643/9007/18.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Терлецька Тетяна Олексіївна, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак