ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року

м. Київ

справа № 676/2248/22

провадження № 61-10473св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області,

особа, яка подала апеляційну скаргу та касаційну скаргу,- ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року в складі колегії суддів Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень по суті спору

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

У липні 2022 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 29 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визначив місце проживання дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив.

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області додатковим рішенням від 12 квітня 2024 року стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

10 770,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 12 червня 2024 року скасував рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення способів участі батька у вихованні дітей та ухвалив

у цій частині нове судове рішення, який зустрічні позовні вимоги задовольнив частково.

Визначив такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 :

- протягом трьох місяців з часу набрання законної сили рішенням суду в першу

та третю п`ятницю місяця з 15 год до 17 год побачення батька з дітьми проводити за участю фахівця Кам`янець-Подільського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у визначеному цим фахівцем місці з урахуванням стану здоров`я дітей, зайнятості у позашкільних навчальних закладах та за попереднім погодженням з матір`ю дітей ОСОБА_1 ;

- у подальшому після спливу трьох місяців у першу суботу та третю неділю місяця з 12 год до 17 год побачення батька з дітьми проводити у громадських місцях, дитячих розважальних закладах з урахуванням стану здоров`я дітей, зайнятості у позашкільних навчальних закладах за згодою дітей і за попереднім погодженням з матір`ю ОСОБА_1 .

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Верховний Суд постановою від 20 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 червня 2024 року залишив без змін.

У квітні 2025 року ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про її права та інтереси, подала апеляційну скаргу рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області

від 29 березня 2024 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю порушує права її онуків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки мати дітей несе військову службу за мобілізацією і не може забезпечити проживання дітей з нею. Вона мала бути залучена до розгляду цієї справи, оскільки є бабусею дітей, щодо місця проживання яких виник спір у цій справі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 12 лютого 2025 року поновив ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року, залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_3 , надав строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 24 червня 2025 року закрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року у цій справі.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 не є учасником цієї справи. Обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, вона зазначає, що рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю порушує права її онуків, оскільки мати дітей несе військову службу за мобілізацією і не може забезпечити проживання дітей з нею. Про порушення своїх прав та інтересів скаржниця не зазначила в апеляційній скарзі та не вказала у засіданні апеляційного суду.

Апеляційний суд указав, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме. Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Апеляційний суд установив, що у цій справі оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки ОСОБА_3 і таке судове рішення не зачіпає безпосередньо її права та обов`язки. Крім того, мотивувальна та резолютивна частини судового рішення не містять будь-яких відомостей, які впливають на права та обов`язки ОСОБА_3 , у зв`язку із чим апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала

08 серпня 2025 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року у цій справі, у якій заявниця просить скасувати ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 як на підставу касаційного оскарження ухвали Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року посилається

на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Заявниця указує на те, що рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю порушує права її онуків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки мати дітей несе військову службу за мобілізацією і не може забезпечити проживання дітей з нею. Вона як бабуся мала бути залучена до розгляду цієї справи, оскільки має право брати участь у вихованні своїх онучок та спілкуватися з ними.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду, батько дітей ОСОБА_2 вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та просить її задовольнити.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 17 листопада 2025 року поновив строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції.

У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржене судове рішення відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи заявниці є неприйнятними з огляду на таке.

За статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Белле проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право, зокрема, на апеляційний перегляд справи.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) указано, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 32/77 (провадження № 12-17гс21), якою також закрито касаційне провадження з тих самих підстав, указано, що особи, які не брали участі у справі, можуть оскаржити рішення суду лише за умови, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Тому передумовою реалізації такими особами їх права на оскарження судового рішення є матеріально-правова заінтересованість цих осіб, тобто їх власна, особиста заінтересованість у конкретному результаті розгляду спору судом.

Отже, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав та обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Таким чином, під час вирішення питання про те, чи прийнято оскаржуване рішення про права, обов`язки, свободи чи інтереси особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку із прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами, чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права, свободи та/або обов`язки, або позбавлено певних прав, свобод та/або обов`язків у майбутньому.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. З огляду на вказані процесуальні норми суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю. Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 2-2630/03 (провадження № 61-14624св19), від 11 листопада 2022 року у справі № 2-905/1991 (провадження № 61-8160св22), від 29 грудня 2025 року у справі № 607/13042/21 (провадження № 61-864св24).

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 не є учасником цієї справи, а обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, зазначала, що рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю порушує права її онуків, оскільки мати дітей несе військову службу за мобілізацією і не може забезпечити проживання дітей з нею. Водночас про порушення своїх прав та інтересів заявниця не зазначила в апеляційній скарзі та не вказала у засіданні апеляційного суду.

Апеляційний суд також установив, що у цій справі оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки ОСОБА_3 і таке судове рішення першої інстанції не зачіпає безпосередньо права та обов`язки останньої. Мотивувальна та резолютивна частини рішення суду першої інстанції не містять будь-яких відомостей, які впливають на права та обов`язки ОСОБА_3 .

Таким чином, встановивши, що заявниця не належить до кола осіб, які відповідно до статті 352 ЦПК України мають право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2024 року на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Посилання у касаційній скарзі на те, що рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю порушує права її онуків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки мати дітей несе військову службу за мобілізацією і не може забезпечити проживання дітей з нею не можуть бути підставою для скасування ухвали апеляційного суду, оскільки не доводять вплив рішення місцевого суду на права і обов`язки самої заявниці. Крім того, питання якнайкращого врахування інтересів дітей у цій справі було вирішено судами попередніх інстанцій по суті спору.

Є неприйнятними також і доводи касаційної скарги про те, що заявниця мала бути залучена до розгляду цієї справи, оскільки має право брати участь у вихованні своїх онук та спілкуватися з ними. Право заявниці як бабусі неповнолітніх дітей брати участь у їх вихованні та спілкуватися з ними є її особистим невід`ємним правом, яке гарантується законом і у разі його порушення може бути захищене в судовому порядку у спосіб, який передбачений законом. Проте відповідні доводи заявниці не дають підстав для її залучення до розгляду цієї справи, спір у якій виник між батьками дітей щодо їх проживання та забезпечення права саме батьків неповнолітніх дітей на їх виховання та спілкування із ними.

Отже, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону, тому підстави для її скасування відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку апеляційного суду.

З огляду на викладене Верховний Суд, у межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку, що вони належним чином не підтверджені та не дають підстав стверджувати про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська