Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/6734/25
провадження № 2/650/1155/26
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області
в складі: головуючого Сікора О.О.,
із секретарем Завістовською Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , разом з тим постало питання права власності на земельну ділянку на якій розташований вказаний будинок яку відповідач передав позивачу як покупцю будинку.
Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу від 11.12.2004 житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, між позивачем та відповідачем договір про відчуження земельної ділянки для обслуговування цього будинку не укладався, право власності на земельну ділянку на набувача переоформлено не було, тому позивач не може оформити свої права, він змушений звернутися до суду з даним позовом.
На судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
На судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Між позивачем (покупець) та відповідачем ОСОБА_3 (продавець) 11 грудня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку серії ВВО № 090786.
Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу відповідач продала, а позивач купив належний продавцеві житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Разом із цим, рішенням Білокриницької селищної ради Великоолександрівського (на даний час Бериславського) району Херсонської області № 104 від 27.11.2003 вирішено передати у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,12 га (згідно з відомостями ДЗК 0,1254 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Цільове призначення вказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На даний час право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 .
Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу від 11.12.2004 житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, між позивачем та відповідачем договір про відчуження земельної ділянки для обслуговування цього будинку не укладався, право власності на земельну ділянку на набувача переоформлено не було.
Таким чином, враховуючи, що на час укладення договору купівлі-продажу від 11.12.2004 житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , договір про відчуження земельної ділянки для обслуговування цього будинку не укладався, право власності на земельну ділянку на набувача переоформлено не було, вказане порушує загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, та обов`язковість переходу права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Відповідний висновок висловленийу постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.
Аналізуючи дані норми чітко вбачається, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 сформульовано висновки про те, що при застосуванні положень статті 120 ЗК Україниу поєднанні з положеннями статті 125 ЗК Україниу редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Норма статті 316 цього Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Стаття 321 ЦК України також закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом за умови попереднього та повного відшкодування вартості об`єктів права власності, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Позивачем надано документи на підставі яких визначено власника спірної земельної ділянки, документи на підтвердження, що він є власником житлового будинку який знаходиться на спірній земельній ділянці.
За таких обставин, виходячи з приписів статті 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.
Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.
Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, так і відповідачки, який не заперечує проти задоволення вимог позивача.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та участь останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 265, 280 289 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.
Суддя: О.О. Сікора