Справа № 583/5516/25
04 лютого 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді - Плотникової Н.Б.
при секретарі - Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом
третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області
про позбавлення батьківських прав,
24.11.2025 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 адвоката Собини П.М. до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_1 свідомо відмовилася від виконання обов`язків матері по відношенню до неповнолітньої позивачки, надала перевагу особистим інтересам, дбає про власний добробут. Відповідачка більше аніж 3 роки не цікавиться справами доньки (позивачки), не бере участі ні в її вихованні, ні в матеріальному утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не проявляє заінтересованості до її долі. Відповідачка не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Позивач вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про фактичну відмову від неї як доньки, оскільки відповідачка свідомо самоусунулась від її виховання та догляду. Батько позивачки- ОСОБА_3 матеріально забезпечує дитину без будь якої участі відповідачки, виховує та дбає про майбутнє доньки. Позивач вважає, що такий крайній захід як позбавлення батьківських прав відповідатиме її інтересам як дитини, яка зазнала негативний вплив на психіку з моменту зміни матір`ю свого ставлення щодо своїх обов`язків, тому звернулася до суду з вказаним позовом.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просять їх задовольнити. Позивачка пояснила, що на даний час вона проживає разом з батьком та тіткою. З матір`ю вже більше 3 років не спілкується, востаннє бачила свою матір у 2019 році. Вона ( ОСОБА_1 ) знає, що мати поїхала до російської федерації на заробітки. Спочатку, після від`їзду мати їй телефонувала і вони спілкувалися, але потім через деякий час мати перестала їй телефонувати. Вона ( ОСОБА_1 ) просила своїх діда та бабу, яким відповідачка раз на пів року телефонує, щоб вони попросили відповідачку зателефонувати їй, але мати сказала їм, що не бажає розмовляти на цю тему. Вона (позивачка) не знає, чи надавала мати кошти на її утримання. Спочатку її (позивачки) батько говорив їй, що мати надає кошти на її утримання, але потім зізнався, що це не так, і що він тоді так говорив, щоб не засмучувати її (позивачку). Її (позивачки) матеріальним утриманням, навчанням, вихованням, лікуванням займається її батько. Вона бажає позбавити свою матір батьківських прав, щоб вона у майбутньому не могла претендувати на утримання від доньки, так як сама не проявляє материнської турботи, не бере участі у її житті..
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена в передбаченому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, просить проводити судове засідання без участі представника органу опіки та піклування, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Свідок ОСОБА_3 (колишній чоловік відповідачки та батько неповнолітньої ОСОБА_1 ) в судовому засіданні пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні і забезпеченні. Відповідачка виїхала з України у 2018 р., а останній раз приїздила і спілкувалася з дочкою в січні 2020 року. Після січня 2020 р. відповідачка в Україну більше не приїжджала. Спочатку відповідачка телефонувала доньці та спілкувалась з нею по телефону, востаннє це було у 2021 р. Потім відповідачка припинила спілкування з донькою, донька говорила йому, що відповідачка перестала їй телефонувати, не бажає спілкуватися з нею. Відповідачка ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дитини», тому підтримує позовні вимоги доньки.
Свідок ОСОБА_4 (батько відповідачки) в судовому засіданні зазначив, що його донька - ОСОБА_2 близько 6-7 років тому виїхала до російської федерації на заробітки, а дитину ОСОБА_1 залишила з батьком- ОСОБА_3 . Останній раз ОСОБА_2 приїжджала в Україну у 2019 році, вона рідко телефонує, через війну з нею немає зв`язку. Утриманням неповнолітньої ОСОБА_1 займається її батько. З дитиною ОСОБА_2 не спілкується, матеріальної допомоги не надає. Онука ОСОБА_1 ходить до них, вони з дружиною їй допомагають.
Заслухавши пояснення позивачки, її представника, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 14.03.2022 року (а.с. 8 зворот).
Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України від 26.12.2025 р. мати неповнолітньої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 перетнула державний кордон України на виїзд 11.02.2020 р. та більше в Україну не поверталася (а.с. ).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.11.2022 р. розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією рішення № 583/878/22 пр. № 2/583/395/22 від 29.11.2022 р. (а.с. 12).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2023 р. по справі № 583/515/23 пр. № 2/583/298/23 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_3 (а.с. 13-15).

Відповідно до довідки № 1-295 від 15.11.2025 р. ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_1 (а.с. 10).

Відповідно до довідки Ліцею № 5 імені Р.К. Рапія Охтирської міської ради № 255 від 28.10.2025 р. ОСОБА_1 навчається в 10-В класі, батько - ОСОБА_3 забезпечує свою доньку ОСОБА_1 необхідними шкільним приладдям, одягом та взуттям відповідно до сезонів та погодних умов у повному обсязі, мати ОСОБА_2 , яка тривалий час проживає за межами України, не бере часті у вихованні своєї дитини, батьківські збори не відвідує, з класним керівником з приводу навчання й виховання доньки не спілкується, ні в якій формі контакт не підтримує (а.с. 9).

Відповідно до інформації КНП ОМР «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 01-20/01/737 від 30.10.2025 р. дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має декларацію з лікарем закладу, в період з 01.01.2020 р. по теперішній час на прийом з метою лікування та проведення профілактичних заходів зверталася виключно в присутності батька ОСОБА_3 , з матір`ю дитина на прийом не з`являлася (а.с. 9 зворот).

Згідно копії посвідки на проживання іноземного громадянина від 24.11.2022 р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на постійне проживання в російській федерації (а.с. 10 зворот-11).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків неодноразово було викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 06 червня 2024 року у справі № 132/2049/23, від 25 вересня 2024 року у справі № 206/1513/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 2-5679/11, від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Позивачка та її представник як на підставу для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилаються на те, що відповідач свідомо відмовилася від виконання обов`язків матері по відношенню до неповнолітньої позивачки, більше аніж 3 роки не цікавиться справами доньки, не бере участі ні в її вихованні, ні в матеріальному утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не проявляє заінтересованості до її долі, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Отже, звертаючись до суду з цим позовом, позивачем як підставу для позбавлення батьківських прав зазначено пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

В ході розгляду справи було з`ясовано, що неповнолітня ОСОБА_1 проживає разом з батьком на території України та перебуває на його утриманні. Її батьки у шлюбі між собою не перебувають, проживають окремо. З пояснень позивачки та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відомо, що відповідачка проживає за кордоном у російській федерації - країні-агресорі з якою Україна розірвала всі дипломатичні відносини.

Судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі № 583/826/24 від 16.04.2024 р., яке залишене без змін постановою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 14.01.2025 р. відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також суд взяв до уваги, що вона не вчиняла щодо дитини жорстокого поводження, не має інших аморальних характеристик, та дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав, оскільки інтересам дитини не слугує розірвання її зв`язку із матір`ю.

Вирішуючи спір, суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачкою, встановивши, що в цьому випадку визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України та не відповідає найкращим інтересам неповнолітньої дитини.

Зі змісту постанови колегії суддів Сумського апеляційного суду від 14.01.2025 р. по даній справі вбачається, що позивач підтвердив в суді апеляційної інстанції, що відповідач ОСОБА_2 пропонувала забрати дитину до російської федерації, де вона проживає на даний час, але він не погодився.

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та підлягає оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (див. постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20,від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області № 14 від 21.01.2026 р. орган опіки та піклування Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав невиконання нею батьківських обов`язків.

Суд не бере до уваги даний висновок органу опіки та піклування, так як він є недостатньо обґрунтованим, у висновку містяться лише посилання на ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, без зазначення конкретних даних, які б об`єктивно характеризували відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, висновок не містить переконливих аргументів щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, якими керувався орган опіки та піклування під час прийняття рішення. Крім того, у висновку не зазначено виключних обставин, які б давали підстави для висновку про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з її боку загрози для життя, здоров`я та психічного розвитку дитини.

Матеріали справи не містять достатніх доказів ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається батько, а матір проживає за кордоном, безумовно не свідчить про те, що вона не бажає приймати участь у вихованні та утриманні своєї дочки і свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності вини матері в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування такого крайнього та виняткового заходу, як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

На поточному етапі життя неповнолітньої ОСОБА_1 , збереження її правового зв`язку з матір`ю та відмова у позбавленні відповідачки батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду : Н.Б. Плотникова