Справа № 760/6532/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Сірант Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту на майно у закритому виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Ковальчук В.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві, в якому просить суд зобов`язати відповідача зняти (скасувати) арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника АА 890350 від 02 квітня 2003 року, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що позивачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/25 частині зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.10.1994 року Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва. Крім того, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за померлим чоловіком ОСОБА_4 , який був власником 1/25 частині вказаної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1994 року. ОСОБА_3 є спадкоємцем за померлим ОСОБА_5 , який був власником 1/25 частині зазначеної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1994 року.

У 2023 році позивачам стало відомо про існування обтяження, а саме арешт на належну їм квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений постановою державного виконавця відділ державної виконавчої служби Солом?янського району м. Києва АА №890350 від 02.04.2003 року. Однак, через накладений арешт позивачі не мають можливості належним чином оформити спадкове майно та здійснити подальшу реалізацію набутих прав власності.

19 лютого 2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до відповідача з вимогою про скасування арешту, накладеного на зазначену вище квартиру. Однак, 12 березня 2024 року вони отримали письмову відмову відповідача у зняті такого арешту. Відмова мотивована відсутністю в Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року правового механізму та порядку для зняття арешту по виконавчим провадженням, що є знищеними на теперішній час. Одночасно, відповідачем роз?яснено позивачам, що відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Керуючись таким правом, з метою поновлення своїх порушених прав, які зазнають обмежень протягом тривалого часу, позивачі вважать за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху, з підстав не зазначення адвокатом відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.

27 березня 2024 року представник позивача на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій вказав, що у позовній заяві міститься запис щодо наявності зареєстрованого електронного кабінету.

Ухвалою від 03 квітня 2024 року було продовжено представнику позивачів строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Оскільки на день ухвалення рішення відповідач відзиву на позовну заяву не подав, на підставі ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належила на праві власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 10.10.1994 року Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №352639445 від 01 листопада 2023 року 01 жовтня 2004 року реєстратором Дев`ята Київська державна нотаріальна контора було здійснено державну реєстрацію обтяження майна ОСОБА_5 (реєстраційний номер обтяження 1347671), ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 1347694), ОСОБА_2 (реєстраційний номер обтяження 1347711), тип обтяження: арешт (архівний запис). Реєстрація обтяжень була здійснена на підставі постанови серії АА 890350, від 02 квітня 2003 року, виданої Відділом державної виконавчої служби у Солом`янському районі.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 січня 1999 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06 січня 2024 року, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Я вбачається з довідки №20/01-16 від 14.03.2024 року 14 березня 2024 року на підставі заяви його дружини ОСОБА_3 відкрито спадкову справу №4/2024 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Як стверджують позивачі, ОСОБА_1 є спадкоємцем за померлим чоловіком ОСОБА_4 , який був власником 1/25 частині вказаної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1994 року.

Згідно відповіді Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 березня 2024 року №43461 на адвокатський запит, перевіркою даних АСВП встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 станом на 05 березня 2024 року у Відділі не перебувають. Перевіркою даних АСВП «Пошук ВД/ВП спец розділ» та «пошук ВП/ВД (архів) встановлено, що виконавче провадження, боржником за яким є ОСОБА_2 не зареєстроване в системі. Запис про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрований у 2003 році. Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки зазначене виконавче провадження знищене за закінченням строку зберігання. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в АСВП та є знищеними.

Звернувшись до суду із даним позовом, позивачі просить зняти (скасувати) арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника АА 890350 від 02 квітня 2003 року, стягнути з відповідача судові витрати, оскільки таке обтяження порушує право власників майна на вільне володіння, користування та розпорядження їх власністю.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як відомо з матеріалів справи арешт на майно накладений постановою Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі від 2003 року, тобто під час дії Закону №606-XIV.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст.25 наведеного Закону, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно зі ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

На момент звернення позивачів до Солом`янського ВДВС України у м. Києві про зняття арешту майна порядок зняття виконавцем арешту з майна божника був визначений Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «ІНФОРМАЦІЯ_3», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «ІНФОРМАЦІЯ_3», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «ІНФОРМАЦІЯ_3» або на момент припинення Державного концерну «ІНФОРМАЦІЯ_3» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту майна у виконавчому провадженні, яке знищено за термінами зберігання.

Разом з тим через накладений арешт позивачі не мають можливості належним чином оформити спадкове майно та здійснити подальшу реалізацію набутих прав власності.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Як встановлено судом згідно відповіді Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 березня 2024 року №43461 на адвокатський запит, перевіркою даних АСВП встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 станом на 05 березня 2024 року у Відділі не перебувають. Перевіркою даних АСВП «Пошук ВД/ВП спец розділ» та «пошук ВП/ВД (архів) встановлено, що виконавче провадження, боржником за яким є ОСОБА_2 не зареєстроване в системі. Запис про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрований у 2003 році. Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки зазначене виконавче провадження знищене за закінченням строку зберігання. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в АСВП та є знищеними.

Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників відкриті виконавчі провадження, за якими боржниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відсутні.

Проте в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження майна ОСОБА_5 (реєстраційний номер обтяження 1347671), ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 1347694), ОСОБА_2 (реєстраційний номер обтяження 1347711), тип обтяження: арешт (архівний запис), яке здійснене на підставі постанови серії АА 890350, від 02 квітня 2003 року, виданої Відділом державної виконавчої служби у Солом`янському районі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відтак, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що необхідно скасувати арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі серії АА №890350 02 квітня 2003 року.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту на майно у закритому виконавчому провадженні - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі серії АА №890350 02 квітня 2003 року.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).

Відомості про учасників :

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

позивач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, , місцезнаходження: 03057, м. Київ, просп. Берестейський, буд. 50, 5 поверх.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова