ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/528/24 Номер провадження 22-ц/814/687/26Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко Марини Анатоліївни

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року та додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2025 року, ухвалені суддею Поповим М.С.

по справі за позовом ОСОБА_2 до Карлівської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромкорм» про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та скасування права власності

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати недійсним та скасувати рішення Карлівської міської ради від 03.12.2021, яким затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133, передано останньому у його власність та надано дозвіл на здійснення державної реєстрації права власності;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133 реєстровий № 583 від 28.06.2022, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Пусана В.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64010084 від 28.06.2022 про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу реєстровий № 583 від 28.06.2022 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133 від 01.07.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромкорм»;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Шуби А.Ф. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64075230 від 05.07.2022 про реєстрацію права оренди земельної ділянки ТОВ «Агропромкорм» на підставі договору оренди виданого 01.07.2022, номер запису про інше речове право 47239967 від 01.07.2022 з одночасним припиненням права оренди ТОВ «Агропромкорм» земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133.

Стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтувані тим, що 18 жовтня 2021 року рішенням третього засідання сьомої позачергової сесії восьмого скликання Карлівської міської ради ОСОБА_2 , надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність на території Карлівської міської ради Полтавського (колишнього Карлівського) району Полтавської області, орієнтовною площею 2,00 га.

З метою дотримання вимог законодавства щодо оформлення документів, ОСОБА_2 замовив у ФОП ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Карлівської міської ради Полтавського (колишнього Карлівського) району Полтавської області.

11 листопада 2021 року позивач звернувся до Карлівської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення площею 2,0 га, кадастровий номер :00:006:0133 та передачу її у власність в порядку приватизації.

В той же час, рішенням третього засідання восьмої сесії восьмого кликання Карлівської міської ради від 03.12.2021 р. затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 2,00 га, кадастровий номер: :00:006:0133 Карлівської міської ради Полтавської області. Передано гр. ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :00:006:0133 Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області. Дозволено гр. ОСОБА_3 здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер: :00:006:0133 у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вказаного рішення Карлівської міської ради, ОСОБА_3 разом із заявою про затвердження проекту землеустрою, подав розроблену ПП «Алан-Зем» проект землеустрою, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 10.11.2021.

28.06.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу реєстровий № 583, виданий приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан Владиславом Сергійовичем. Дана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 367339724 від 26.02.2024 року, земельна ділянка із кадастровим номером: :00:006:0133, площею 2,00 га зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності здійснена 28.06.2022 року приватним нотаріусом Пусан Владиславом Сергійовичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64010084 від 28.06.2022 р. договір купівлі-продажу, реєстровий № 583, виданий 28.06.2022 р., Власник: ОСОБА_1

01.07.2022 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Агропромкорм» (орендар) укладено договір земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133.

Позивач вважає, Карлівська міська рада передаючи спірну земельну ділянку у власність гр. ОСОБА_3 порушила його право на правомірне очікування отримання земельної ділянки у власність.

Позивачем ОСОБА_2 було здійснено формування земельної ділянки з метою отримання її у власність (на підставі рішення органу місцевого самоврядування) із земель комунальної власності міста Карлівка, внаслідок чого здійснена державна реєстрація земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номера, яка проведена на основі поданої заяви та документації із землеустрою, а речове право на земельну ділянку не зареєстровано за ОСОБА_2 не з вини заявника.

Позивач не зволікав із подачею документів на затвердження, оскільки 11.11.2021 року подав їх за визначеною процедурою, проте рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність так і не отримав.

Датою відкриття поземельної книги на дану земельну ділянку є дата державної реєстрації земельної ділянки 05 листопада 2021 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробленого на замовлення гр. ОСОБА_2 , а номером Поземельної книги кадастровий номер.

ОСОБА_2 , не порушуючи земельне законодавство, замовив та розробив проект землеустрою, чим відповідно сформував земельну ділянку у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :00:006:0133.

09 лютого 2022 року ОСОБА_2 отримав від Карлівської міської ради лист №04-41/346, в якому повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0133 вже знаходиться у приватній власності.

Позивач вважає, що Карлівська міська рада, приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою, поданого на затвердження ОСОБА_3 проігнорувала інтереси позивача ОСОБА_2 , за чиїм проектом землеустрою була сформована земельна ділянка та присвоєно кадастровий номер (05.11.2021 року), таким чином погіршила його існуюче становище та не врахувала його законні очікування.

З огляду на той факт, що під час передачі у власність земельної ділянки із кадастровим номером :00:006:0133 не дотримано вимог, передбачених Конституцією України, Земельним кодексом України та Законів України, з урахуванням приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу реєстровий № 583 від 28.06.2022 виданий приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан В.С. уклсадений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також договір оренди землі, укладений 01.07.2022 року між ТОВ «Агропромкорм» та ОСОБА_1 щодо вказаної земельної ділянки.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року позов ОСОБА_2 до Карлівської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромкорм» про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та скасування права власності задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення третього засідання восьмої сесії восьмого скликання Карлівської міської ради від 03 грудня 2021 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 2,0 га, кадастровий номер :00:006:0133 Карлівської міської ради Полтавської області та передано гр. її у власність ОСОБА_3 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133 реєстровий номер 583, виданий 28.06.2022 року, видавник Пусан В.М., приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан Владислава Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64010084 від 28.06.2022 року про реєстрацію права власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу реєстровий № 583, виданий 28.06.2022 року, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133, від 01.07.2022 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромкорм».

Скасовано рішення приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шуба Алли Федорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64075230 від 05.07.2022 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромкорм», , на підставі договору оренди, виданого 01.07.2022 року, номер запису про інше речове право: 47239967 від 01.07. 2022 року з одночасним припиненням права оренди Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромкорм» земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133.

Стягнуто із Карлівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору по 605 гривень 60 копійок з кожного.

Додатковим рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2025 року стягнуто з Карлівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу по 20800 грн. з кожного.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду першої інстанції їх в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Шинкаренко М.А., просила їх скасувати та ухвалити нові судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що на стадії розроблення проекту землеустрою у позивача виникло правомірне очікування щодо отримання земельної ділянки у власність, оскільки до моменту його затвердження такого права не існую, і особа повинна усвідомлювати ймовірні ризики.

Окрім того, місцевим судом не було надано оцінки діям відповідача ОСОБА_3 , який також отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою та значно раніше пройшов ключові етапи процедури отримання земельної ділянки у приватну власність, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про перевагу правомірних очікувань ОСОБА_2 щодо спірної земельної ділянки.

Також зазначено, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки навіть у разі задоволення позову його право на земельну ділянку не могло б бути поновлене, адже рішення ради про її передачу позивачу не ухвалювалося, заяв про бездіяльність органу місцевого самоврядування не заявлялося.

Окрім того, суд не мотивував в чому полягало недотримання Карлівською міською радою вимог законодавства при затвердженні наданого ОСОБА_3 проекту землеустрою земельної ділянки.

З огляду на те, що додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2025 року є похідним від Карлівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року, апелянт також просила його скасувати.

Окрім того, просила стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 15000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

Відзиви на апеляційні скарги в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні приймала участь представник ОСОБА_2 адвокат Кумечко М.С.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з?явилися, що відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2021 рішенням третього засідання сьомої позачергової сесії восьмого скликання Карлівської міської ради ОСОБА_2 , надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність на території Карлівської міської ради Полтавського (колишнього Карлівського) району Полтавської області, орієнтовною площею 2,00 га. (т. 1, а.с. 108).

З метою дотримання вимог законодавства щодо оформлення документів, ОСОБА_2 замовив у ФОП ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Карлівської міської ради Полтавського (колишнього Карлівського) району Полтавської області.

05.11.2021 року за проектом землеустрою гр. ОСОБА_2 було сформовано земельну ділянку та присвоєно їй кадастровий номер.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 05.11.2011 року, земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0133 має цільове призначення: 01.17 земельні ділянки запасу; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; форма власності: інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня; інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки: Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 04.11.2021, ФОП ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 18-19).

11 листопада 2021 року позивач звернувся до Карлівської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення площею 2,0 га, кадастровий номер :00:006:0133 та передачу її у власність в порядку приватизації (т. 1, а.с. 16).

09 лютого 2022 року ОСОБА_2 отримав від Карлівської міської ради лист №04-41/336, в якому повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0133 вже знаходиться у приватній власності іншої особи (т. 1, а.с. 17).

Рішенням третього засідання восьмої сесії восьмого кликання Карлівської міської ради від 03.12.2021 р. затверджено ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 2,00 га, кадастровий номер: :00:006:0133 Карлівської міської ради Полтавської області. Передано гр. ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :00:006:0133 Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області. Дозволено гр. ОСОБА_3 здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер: :00:006:0133 у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (т. 1, а.с. 36).

Відповідно до вказаного рішення Карлівської міської ради, ОСОБА_3 разом із заявою про затвердження проекту землеустрою, подав розроблену ПП «Алан-Зем» проект землеустрою, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 10.11.2021.

28.06.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу реєстровий № 583, виданий приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан Владиславом Сергійовичем. Дана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 367339724 від 26.02.2024 року, земельна ділянка із кадастровим номером: :00:006:0133, площею 2,00 га зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності здійснена 28.06.2022 року приватним нотаріусом Пусан Владиславом Сергійовичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64010084 від 28.06.2022 р. договір купівлі-продажу, реєстровий № 583, виданий 28.06.2022р., Власник: ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 38)

З даної інформаційної довідки вбачається, що 01.07.2022 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Агропромкорм» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133, строком на 20 років.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, спірна земельна ділянка була сформована та зареєстрована за проектом землеустрою виготовленого за замовленням ОСОБА_2 , тому він мав обґрунтовані та правомірні очікування на отримання її у власність, проте відповідач незаконно передав цю ділянку у власність ОСОБА_3 , що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (частина перша статті 81 ЗК України).

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,00 га; ля ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункти «б», «в», «г» частини першої статті 121 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження цих проектів регулюються статтями 118, 186-1 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно із частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, (провадження № 14-301цс18), від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)).

Звертаючись до суду із вказаним позовом про визнання неправомірними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, зокрема, щодо затвердження ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0133, передання останньому у його власність та надання дозволу на здійснення державної реєстрації права власності, позивач посилався, зокрема, на те, що Карлівська міська рада Полтавської області неналежно (недобросовісно) реалізувала надані їй повноваження в частині розпорядження спірною земельною ділянкою.

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Апеляційний суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), відповідно до яких неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові наголосила, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у разі формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього немає законних перешкод.

Аналогічна правова позиція викладене у постановах Верховного Суду, від 29 травня 2024 року у справі № 702/21/21 (провадження № 61-4440св23), від 20 листопада 2024 року у справі № 695/1039/22 (провадження № 61-8995св23), від 28 листопада 2024 року у справі № 391/505/21 (провадження № 61-16592св23).

Оскільки, саме на підставі розробленого на замовлення позивача проекту землеустрою було сформовано спірну земельну ділянку та присвоєно їй кадастровий номер, тобто визначено її як об`єкт цивільних прав та зареєстровано відомості про неї у Державному земельному кадастрі, тому саме він мав першочергове право на отримання цієї земельної ділянки у власність при її безоплатній передачі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20 (провадження № 61-4266св22), яку правильно застосували суди попередніх інстанцій, та у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2023 року у справі № 451/1125/19 (провадження № 61-11347св22).

Враховуючи вищевиклалені обставини справи та вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні справовідносини, з огляду на те, що спірна земельна ділянка була сформована на підставі проекту землеустрою виготовленого на замовлення ОСОБА_2 , зважаючи на те, що заява позивача про затвердження такого проекту була подана ним до міської ради в один день з заявою ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою (11.11.2021), суд першої інстанції, на підставі належно оцінених доказів дійшов правильного висновку про незаконність рішення Карлівської міської ради від 03 грудня 2021 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області загальною площею 2,0 га, кадастровий номер :00:006:0133 Карлівської міської ради Полтавської області та передано гр. її у власність ОСОБА_3 , оскільки воно порушує права позивача щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 , який також отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою та значно раніше пройшов ключові етапи процедури отримання земельної ділянки у приватну власність, тому мав законні підстави для отримання спірної земельної ділянки у власність колегія суддів відхиляє, оскільки звертаючись до ЦНАП виконавчого комітету Карлівської міської ради з заявою про затвердження проекту відведення земельної ділянки, ним було долучено витяг з ДЗК № НВ-021, з якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0133 була сформована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 04.11.2021 ФОП ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 149-155).

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що проект землеутрою за замовленням ОСОБА_3 було розроблено ПП «АЛАН-ЗЕМ» (т. 1, а.с. 119-133), що підтверджує факт того, що спірна земельна ділянка, як об?єкт цивільних прав, була сформована саме на замовлення ОСОБА_2 , а тому саме він мав першочергове право на отримання цієї земельної ділянки у власність.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту колегія суддів не бере до уваги, оскільки, прийнявши оскаржуване рішення, Карлівська міська рада надала необґрунтовану перевагу у відведенні спірної земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_3 .

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) вказано, що може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням міської ради порушено право позивача на завершення процедури приватизації земельної ділянки шляхом проходження всіх етапів безоплатної приватизації, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права, а задоволення позову в цьому випадку забезпечить ОСОБА_2 право на завершення процедури безоплатної приватизації спірної земельної ділянки (див. постанову Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 363/3220/20 (провадження № 61-17482св23).

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов?язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред?явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки під час передання у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки Карлівська міська рада Полтавської області не дотрималася вимог, передбачених Конституцією України та ЗК України, тому з урахуванням статей 203, 215 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 28.06.2022, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та договору оренди земельної ділянки від 01.07.2022 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромкорм», та, відповідно, скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 та право її оренди за ТОВ «Агропромкорм».

Таким чином, суд першої інстанцій дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

В апеляційному порядку також оскаржене додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2025 року, яким стягнуто з Карлівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу по 20800 грн. з кожного.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ухвалюючи відповідне рішення суд першої інстанції з огляду на задоволення позову ОСОБА_2 , беручи до уваги обсяг наданих представником позивача послуг та доведеності належними та допустими доказами факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 41600 грн., враховуючи, що права позивача були порушені Карлівською міською радою та ОСОБА_3 , прийшов до обгрунтованого висновоку про стягнення з останніх на користь позивача витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі.

Апеляційний суд враховує, що даним додатковим рішенням витрати на правову допомогу з відповідача ОСОБА_1 не стягувалися. Особи, з яких стягнуто відповідні судові витрати, додаткове рішення не оскаржували.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання щодо порушення судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення норм матеріального чи процесуального права, які б слугували підставою для його скасування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 адвоката Шинкаренко М.А. щодо незаконності додаткового Карлівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2025 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішень місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на встановлену судом апеляційної інстанції законність та обгрунтованість рішення місцевого суду та відсутність підстав для задоволенння апеляційної скарги, тому вимога апелянта про стягнення з позивача понесених судових витрат в суді апеляційної інстанції, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко Марини Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року та додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді О.І. Обідіна

Л.І. Пилипчук