ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Київ

справа № 706/1124/20

провадження № 61-12122св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 липня 2025 року у складі колегії суддів: Фетісова Т. Л., Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

2. Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, однак, шлюбні відносини у них не склались, тому шлюб у червні 2021 року було розірвано.

3. За час проживання однією сім`єю сторони придбали майно, про поділ якого заявлено позовні вимоги. При цьому в період шлюбу ними придбано незавершене будівництво домоволодіння, яке добудовано власними силами, та зареєстроване за відповідачем 03 лютого 2009 року.

4. З початку 2020 року відповідач створив нестерпні умови їх спільного проживання у будинку АДРЕСА_1 , зокрема, вчиняє постійні сварки та погрожує розправою.

5. Автомобіль марки «Volkswagen» сторони придбали у 2013 році за 16 000 доларів США та оформили на ім`я відповідача.

6. Вона дізналась, що відповідач без її відома ще у 2015 році переоформив вказаний автомобіль на свою рідну дочку ОСОБА_3 , яка його експлуатує самостійно, позбавивши її будь-яких прав на спільний автомобіль, що є підставою для стягнення відповідної компенсації половини його вартості на її користь, як співвласника.

7. В добровільному порядку провести поділ спільного майна відповідач відмовляється.

8. Враховуючи викладене та після кількаразового уточнення позовних вимог просила суд провести поділ майна подружжя між сторонами, а саме: житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та:

визнати за сторонами за кожним окремо право приватної власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, виділивши їй згідно з висновком судово-будівельної експертизи як І власнику, а відповідачу як ІІ власнику у власність будівлі та споруди згідно переліку у висновку експерта;

залишити у спільному користуванні співвласників опорні конструкції будинку, дах та горище;

визнати за сторонами за кожним окремо право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0197, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування згідно висновку експертизи позивачу як І власнику, а відповідачу як ІІ власнику відповідні частини земельної ділянки згідно наведеної у висновку схеми;

визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін вищевказаний автомобіль «Volkswagen Transporter» та стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частки автомобіля в сумі 127 990 грн, залишивши його у власності ОСОБА_3 ;

при розподілі житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки, про які вказано вище, зобов`язати співвласників здійснити відповідні перебудови згідно висновку експерта;

стягнути на її користь судові витрати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 14 березня 2025 року у складі судді Орендарчука М. П. позов задоволено.

10. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їх ОСОБА_1 згідно з висновком судово-будівельної експертизи як І-му власнику із часткою 1/2 у власність наступні будівлі та споруди (додаток № 3 та 3.1. синє фарбування):

в частині будинку літ. А-1 виділити приміщення загальною площею 59,95 кв. м, що дорівнює площі його частки, а саме: 1-1 коридор - 4,9 кв. м, 1- 2 коридор (частково) - 4,05 кв. м, 1-3 кімната - 23,0 кв. м, 1-8 ванна-9,7 кв. м, 1-9 кухня - 18,3 кв. м;

в частині господарських будівель та споруд виділити у відокремлену власність наступні будівлі та споруди: прибудову літ. «а» (1-10 веранда), сарай літ. «Б», прибудова літ. «Г», 1/2 погрібу літ. «В», 1/2 навісу літ. «Є», 1/2 огорожі № 1 та № 2, 1/2 хвіртки № 3 та 1/2 воріт № 4.

11. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їх ОСОБА_2 згідно з висновком судово- будівельної експертизи як ІІ-му власнику із часткою 1/2, у власність наступні будівлі та споруди (додаток № 3 та 3.1. жовте фарбування):

в частині будинку літ. А-1 виділити приміщення загальною площею 59,95 кв. м, що дорівнює площі його частки, а саме: 1-2 коридор (частково) - 7,85 кв. м, 1- 4 кімната - 23,8 кв. м, 1-5 кімната - 22,2 кв. м, 1-6 комора - 4,4 кв. м, 1-7 туалет - 1,7 кв. м;

в частині господарських будівель та споруд виділити у відокремлену власність наступні будівлі та споруди: гараж літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Ж», 1/2 погрібу літ. «В», 1/2 навісу літ. «Є», 1/2 огорожі № 1 та № 2, 1/2 хвіртки № 3 та 1/2 воріт № 4.

12. Залишено у спільному користуванні співвласників: опорні конструкції будинку; дах та горище будинку.

13. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0197, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наступний порядок її користування:

земельну ділянку розділити на три частини, із яких дворову частину ділянки, площею 0,0631 га, залишено в спільному користуванні, а іншу частину, площею 0,0369 га, розділено між співвласниками в рівних площах по 0,01845 га кожному (Додатки 4.1 та 4.2), а саме:

І-му співвласнику ОСОБА_1 виділено у користування відокремлену частину земельної ділянки, загальною площею 0,01845 га, кадастровий номер :02:002:0197 (Додаток 4. 1 та 4.2 позначено синім штрихуванням).

14. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0197, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено наступний порядок її користування:

ІІ-му співвласнику виділено у користування відокремлену частину земельної ділянки, загальною площею 0,01845 га, кадастровий номер :02:002:0197 (Додаток 4.1 та 4.2 позначено жовтим штрихуванням).

15. Залишено у спільному користуванні співвласників дворову частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0197, площею 0,0631 га (додаток 4.1 та 4.2 без штрихування).

16. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

17. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля марки Volkswagen Transporter, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 127 990,00 грн, залишивши його у власності ОСОБА_3 .

18. Під час розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , за 1 варіантом висновку експерта від 09 серпня 2023 року № 1-08/2023, зобов`язано:

I-го співвласника ОСОБА_1 : перенести дверний проріз у ванну 1-8, площею 9,7 кв. м ближче до входу згідно схеми; перенести дверний проріз у кімнату 1-3, площею 23,0 кв. м ближче до входу згідно схеми.

II- го співвласника ОСОБА_2 : в приміщенні 1 -4 демонтувати віконний та влаштувати дверний проріз згідно схеми для улаштування входу в свою частину (дані будівельні роботи будуть виконуватись на несучих та огороджувальних частинах будинку, відповідно, потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію); улаштувати міжкімнатну перегородку у коридорі 1-2, площею 11,9 кв. м, яка буде розділяти дане приміщення на дві частини згідно схеми.

19. В частині господарських будівель та споруд у варіанті 1 зобов`язано:

1-го співвласника ОСОБА_1 шляхом демонтажу віконного та влаштування дверного прорізу улаштувати окремий вхід в приміщення прибудови літ. Г навпроти входу в погріб літ. В для можливості проходу ІІ-го співвласника до нього.

Здійснено розподіл судових витрат.

20. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спільне нерухоме майно, набуте подружжям сторін за час шлюбу, що належить їм на праві спільної сумісної власності, підлягає поділу в натурі у відповідності до запропонованого експертом варіанту. Також позивач має отримати компенсацію половини вартості спільного автомобіля, набутого подружжям за час шлюбу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

21. Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

22. Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14 березня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про визнання автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності сторін та стягнення з відповідача на користь позивачки вартості 1/2 частини вказаного майна в сумі 127 990,00 грн скасовано.

23. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

24. Здійснено розподіл та перерозподіл судових витрат.

25. В іншій частині рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14 березня 2025 року залишено без змін.

26. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, погодився з висновком місцевого суду щодо наявності підстав поділу нерухомого майна подружжя за запропонованим експертом висновком.

27. Разом із тим, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення на користь позивачки відповідної компенсації. Так, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено, що відчужуючи спірний автомобіль відповідач діяв без її відома та згоди, оскільки згода співвласника на розпорядження спільним майном презюмується, та маючи тривалий час відомості про зміну власника майна позивачка дії по визнанню відповідного правочину недійсним з підстав порушення її прав не вчиняла.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

28. У вересні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

29. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

30. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

31. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення з відповідача на її користь компенсації.

32. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, від 09 грудня 2020 року в справі № 301/2231/17, від 07 квітня 2021 року в справі № 127/6926/13 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

33. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що спірний автомобіль було набуто в 2013 році та зареєстровано на ім`я відповідача.

34. В подальшому їй стало відомо, що відповідач ще у 2015 році переоформив автомобіль на свою доньку від першого шлюбу - ОСОБА_3 .

35. Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо її обізнаності про відчуження автомобіля в 2015 році, оскільки вона автомобілем не користувалась, його експлуатацію здійснював відповідач. Вона не мала доступу до технічного паспорту, оскільки вона не має посвідчення водія і не може керувати автомобілем.

36. Обґрунтування апеляційного суду щодо її обізнаності є надуманими та нічим не підтверджені.

37. Вона не надавала і не могла надати дозвіл на відчуження спірного майна, оскільки у них з відповідачем є спільна донька - ОСОБА_4 .

38. Крім того, під час розгляду справи відповідачем не надано доказів її обізнаності про відчуження транспортного засобу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

39. У жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

40. Рішенням Христинівського районного суду від 14 червня 2021 року у справі № 706/327/21 розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 18 вересня 2008 у Христинівському РВ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 74.

41. За час перебування у шлюбі сторони набули у власність земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер :02:002:0197, по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 13 січня 2016 за ОСОБА_2 , житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано 20 грудня 2017 за ОСОБА_2 , та автомобіль марки «Volkswagen», модель Т5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

42. Спірний автомобіль у 2015 році, тобто під час шлюбу сторін, було відчужено (перереєстровано право власності), як зазначає позивач, без її відома та згоди на доньку відповідача від попереднього шлюбу.

Позиція Верховного Суду

43. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

44. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

45. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

46. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

47. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

48. З матеріалів касаційної скарги вбачається, що судове рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині вимог про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення з відповідача на її користь компенсації, тому в іншій частині судове рішення не переглядається.

49. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, виходив із того, що позивачкою не доведено, що відчужуючи спірний автомобіль відповідач діяв без її відома та згоди, оскільки згода співвласника на розпорядження спільним майном презюмується, та маючи тривалий час відомості про зміну власника майна позивачка дії по визнанню відповідного правочину недійсним з підстав порушення її прав не вчиняла.

50. Колегія суддів вважає вказані висновки апеляційного суду помилковими з огляду та таке.

51. Так, у відповідності до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

52. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

53. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

54. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, третя, четверта статті 65 СК України).

55. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

56. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

57. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

58. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

59. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

60. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

61. У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

62. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

63. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.

64. Судами встановлено, що у 2013 році сторонами набуто спірний автомобіль за 16 000 доларів США.

65. Отже, оскільки транспортний засіб придбано під час перебування сторін у шлюбі, такий є спільною сумісною власністю подружжя.

66. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що у 2020 році їй стало відомо, що відповідач ще у 2015 році переоформив вказаний автомобіль на свою рідну дочку ОСОБА_3 , що позбавило її будь-яких прав на вказане майно.

67. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

68. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

69. Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір в частині оскаржених позовних вимог, не врахував відсутність доказів наявності згоди позивачки на відчуження спірного транспортного засобу, обставини її обізнаності щодо перереєстрації автомобіля на дочку відповідача матеріали справи не містять.

70. При цьому сам факт користування автомобілем відповідачем після перереєстрації автомобіля на іншу особу не свідчить про таку обізнаність позивачкою й, відповідно, відсутність обізнаності унеможливила вчинення дій, передбачених частиною другою статті 65 СК України, щодо оскарження відповідного правочину.

71. Заперечення відповідача щодо позовних вимог у зв`язку із наявністю усної домовленості щодо перереєстрації транспортного засобу на його дочку обґрунтовано не взято місцевим судом до уваги, оскільки в силу положень норм 76, 81 ЦПК України такі твердження не підтверджені будь-якими доказами.

72. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначене рухоме майно є спільним майном подружжя й підлягає поділу, тому оскільки відповідач розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивачки то остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

73. Суд апеляційної інстанції наведеного вище не врахував і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

74. Отже, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

75. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Черкаського апеляційного суду від 15 липня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін автомобіля «Volkswagen Transporter» та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля скасувати, рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14 березня 2025 року в указаній частині залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович