Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1358/25
Провадження № 2/499/65/26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника, звернулася до Іванівського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, згідно якого просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 120000,00 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

27.04.2018 року між сторонами було укладено шлюб, у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наразі сімейні відносини між сторонами припинені, станом на дату звернення до суду в провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебувала справа про розірвання шлюбу між сторонами. Позивач вказала, що на день звернення до суду відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Домовленості щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку по утриманню дитини між сторонами не досягнуто, хоча відповідач не заперечує щодо наявності в нього обов`язку надавати допомогу на утримання дитини у розмірі 25 відсотків від свого доходу. Сторони проживають за кордоном. Відповідач працевлаштований моряком в іноземній судноплавній компанії та отримує щомісячний дохід в іноземній валюті в середньому розмірі, що складає 13000,00 дол. США, що на дату подачі позову еквівалентно 546000,00 грн. При цьому, відповідач на утриманні інших осіб не має, є працездатним, отримує стабільний дохід, тому позивач зазначає, що саме визначений нею розмір аліментів є необхідним та достатній для забезпечення гармонійного розвитку та проживання їх спільної дитини.

Відповідач, не погоджуючись з заявленим розміром аліментів до стягнення подав до суду, через свого представник, відзив на позов, згідно якого вказав, що позов визнає частково, а саме має змогу та згоден сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 20000,00 грн., оскільки такий розмір аліментів на думку відповідача забезпечить в повному обсязі харчування, одяг, дозвілля та розвиток семирічної дитини.

Обґрунтовуючи відзив по справі, відповідач вказав, що обставини, на які посилається позивач щодо розміру його заробітку є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки його дійсний дохід не співпадає з заявленим у позовній заяві, станом на час подання відзиву відповідач дійсно працює в закордонній судноплавній компанії, звання суперінтендант стажер, його робота не є постійною, так як і заробітна плата, між рейсами є перерви, коли він її взагалі не отримує. При цьому відповідач не відмовлявся та не відмовляється від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини, наразі допомагає та налаштований допомагати в майбутньому, незалежно від наявності рішення суду, однак не в заявленому позивачем розмірі, так як визначений позивач розмір аліментів у сумі 120000,00 грн. є необґрунтовано великим, не враховує його матеріального положення та позивач при звернені до суду не обґрунтувала саме такий заявлений розмір аліментів до стягнення. При цьому звернув увагу на ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівним і стосується як батька, так і матері.

Позивач, через свого представника, надала до суду відповідь на відзив, згідно якого наполягала на задоволенні позову у повному обсязі, зазначила, що відповідач на підтвердження свого дійсного доходу як моряка не надав суду доказів, а з наданої нею копії контракту вбачається, що його місячна заробітна плата складає 7000,00 дол. США. Також, позивач відзначила, що витрати на школу в Румуні на одну дитину складають 16000 грн. на місяць, а наданий позивачем договір оренди підтверджує, що витрати на оренду житла складають 2750 лей, що еквівалентно приблизно 26000 грн. Отже, лише витрати на дитину для проживання та відвідування школи складають 42000 грн., і в ці витрати не включаються витрати на інші базові потреби дитини, такі як забезпечення ліками, одягом, засобами гігієни, канцтоварами, зошитами, книгами, іграшками та іншим, які необхідні для дитини для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вказані обставини відомі відповідачу та на момент подання позову останній не заперечував сплачувати аліменти у розмірі зазначеному в позові.

Отже, твердження відповідача, що аліменти на дитину у розмірі 20000 грн., з якими він погоджується, є достатніми для розвитку семирічної дитини, останнім недоведені, та спростовуються доказами зібраними до матеріалів справи. Відповідач у відзиві на позовну заяву не спростував надані позивачем докази його доходів та можливості сплачувати аліменти на утримання його дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 120000 грн., які складають не більше 20 відсотків від його доходів.

В свою чергу, відповідач, через свого представника, надав до суду заперечення, до який долучив докази на підтвердження свого майнового стану, а також надав пояснення щодо отриманих виплат у розмірі 13000,00 дол. США, які не є його місячним доходом, однак були виплачені йому, однак в подальшому 5000,00 дол. США ним було перераховано на ім`я іншої особи, оскільки ці кошти були тимчасово зараховані та згодом повернуті третій особі, а щодо виплати у розмірі 10500,00 дол. США, то така виплата мала тимчасовий характер та була бонусною і не відноситься до його стабільного та регулярного доходу, при цьому разові та бонусні виплати не визнаються стабільним доходом, з якого визначається розмір аліментів. Наполягав на частковому задоволенні позову у розмірі 20000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позову наполягали з підстав вказаних у позові, додатково позивач надала пояснення та зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на час проведення засідання розірвано відповідно до рішення суду, під час початку повномасштабного вторгнення вона, разом з їх спільним сином та донькою від першого шлюбу виїхали до Румунії, де проживають і на даний час, при чому жодних соціальних виплат ні в Україні, ні в Румунії вона на дітей не отримує, мають лише тимчасовий захист. При цьому позивач відзначила, що відповідач, знаючи розмір необхідних реальних витрат на забезпечення проживання дитини за кордоном та маючи змогу надати такі кошти, їй в утримані сина наразі не допомагає. Також вона вказала, що надані відповідачем докази на підтвердження розміру його заробітної плати та укладених контрактів є підробленими та не відповідають дійсності, і його реальних дохід значно вище. Позивач також пояснила, що має намір залишатися проживати з дітьми на території Румунії та до закінчення повномасштабного вторгнення не планує повертатися до України, оскільки їй немає де тут проживати, а за місцем її реєстрації проживають її батьки, і місця для неї з двома дітьми там не вистачить. При цьому позивач відзначила, що оскільки сама проживає за кордоном з двома дітьми, то працевлаштуватися на повний робочий день вона змоги не має, заробляє тимчасовими підробітками, однак отриманих коштів не вистачає на належне утримання дітей. При цьому визначаючи розмір аліментів, позивач виходила з того, що навчання в приватній школі та винаймання квартири вартує 1800,00 дол. на місяць, оскільки приватна школа коштує 450,00 євро на одну дитину. Також позивач відзначила, що батько її іншої дитини участі у її житті не приймає, матеріально не допомагає. Позивач вважає, що оскільки відповідач, як батько дитини не приділяє особистої уваги розвитку та вихованню сина, то дитина, яка батька не бачить через його роботу та інші обставини, має право на гідний рівень життя, який саме може забезпечити розмір аліментів, заявлений до стягнення у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги визнала частково з підстав, вказаних у відзиві й запереченнях, та пояснила, що відповідач постійно надає допомогу на утримання дитини, але вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути позивач занадто великий та необґрунтований. Так відповідач дійсно працює на морському транспорті, але не отримує заробітну плату щомісячно, оскільки заробітна плата сплачується тільки за період роботи. При цьому надані до суду виписки з банківського рахунку підтверджують факт мінливості доходу відповідача.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом було досліджено такі письмові докази та надано їм відповідну правову оцінку:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином сторін по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Наразі, шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано Іванівським районним судом Одеської області від 25.11.2025 року, рішення набрало законної сили 25.12.2025 року (справа №499/1273/25)

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає спільно із матір`ю ОСОБА_1 за межами України , а саме в Румунії, що підтверджується копіями дозволів на проживання та відповідачем визнається.

У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до вказаної статті, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При оцінці доводів учасників справи суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Між сторонами відсутня домовленість про утримання дитини та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до законодавства України на батьків дитини у рівних частках покладено обов`язок утримувати дітей до досягненню ними повноліття, при цьому аліменти за своєю природою є цільовими коштами саме для утримання дитини, а не доходом матері чи батька.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю, тобто позивачем, за межами України у Румунії, що визнано відповідачем.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази майнового стану позивача, наявності отримання/відсутності доходів у позивачки, у тому числі соціальних виплат, які можуть нараховуватись у країні перебування. У позовній заяві та судовому засіданні позивач стверджує, що вона несе значних витрат у євро ти леях на забезпечення виховання дитини (навчання, оренда житла та ін), але жодних доказів сукупних витрат на утримання дитини щомісячно до матеріалів справи позивачем не долучено. Наявна в матеріалах справи копія договору оренди житла від 01.06.2024 року (перекладена та завірена) стосується відповідача, оскільки вбачається що саме він був стороною договору. Доказів, підтверджуючих укладення такого договору позивачем не надано.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює у судноплавстві та отримує заробітну плату, на підтвердження чого судом були досліджені перекладені та завірені копії трудових контрактів та виписки з банківських рахунків відповідача.

З досліджених копій виписок з банківських рахунків відповідача судом було встановлено, що дохід останнього є мінливим, коливається від 2000,00 до 13000,00 дол. США, при цьому згідно копій контрактів, заробітна плата останнього була в різний час встановлено на рівні від 2000,00 до 7000,00 дол. США. Також з наданих виписок вбачається, що дохід є не стабільним, та залежить від перебування ОСОБА_2 в рейсах (тобто дії трудових контрактів перериваються, наявні періоди за які останній заробітну плату не отримував).

Отже, з суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є працездатним, отримує дохід, що надає йому змогу здійснювати виплату аліментів на рівні, вище встановленого мінімального розміру, визначеного в СК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення , а саме дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, враховуючи вік дитини мінімальний рекомендований розмір аліментів на становить 3512,00 грн.

Позивач вважає справедливим встановити розмір аліментів у сумі 120000,00 грн. на утримання дитини до досягнення ним повноліття, враховуючи матеріальний стан відповідача.

Відповідач вважає справедливим встановити розмір аліментів у сумі 20000,00 гривень на утримання дитини до досягнення ним повноліття.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, надані докази, пояснення сторін та їх представників, враховуючи положення ст.141 СК України щодо рівності обов`язку батьків по утриманню дітей, матеріального становища сторін, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, буде законним і справедливим стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі 25000,00 грн. щомісячно, що фактично у сім разів перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину.

Окрім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що при зверненні до суду з вказаним позовом, саме на позивача покладається обов`язок необхідності доведення цільового використання коштів та відповідності суми запитуваних аліментів до стягнення реальному рівню життя дитини, щоб призначаючи розмір аліментів до стягнення, суд запобігав виникненню підстав для безпідставного збагачення стягувача за рахунок платника та створення дисбалансу, де аліменти перевищують розумні витрати на дитину.

Отже, приймаючи рішення по справі, суд виходив також з того, що, як зазначалося вище, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтування заявленої суми до стягнення суду не надано.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Якщо позивач вважає, що розмір аліментів є недостатній для утримання дитини та не покриває витрати, які пов`язані з розвитком здібностей дитини, навчання тощо, вона має право звернутись з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини або з позовом про збільшення розміру стягнення аліментів з наданням відповідних підтверджуючих доказів здійснення таких витрат.

Згідно з ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 180, 181 ч. 3, 182, 183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.11.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ