ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 471/498/24

провадження № 61-3970св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Наталі-4»;

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

третя особа - ОСОБА_15 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Наталі-4» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Царюк Л. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року фермерське господарство «Наталі-4» (далі - ФГ «Наталі-4») звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа - ОСОБА_15 , про визнання недійсними наказів та припинення права власності.

Позовна заява ФГ «Наталі-4» мотивована тим, що на підставі рішення 28 сесії 23 скликання Братської районної Ради народних депутатів Братського району Миколаївської області від 24 грудня 2001 року ОСОБА_16 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 50,00 га в межах згідно з планом для ведення селянського (фермерського господарства), земельна ділянка розташована на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

10 вересня 2013 року було створено ФГ «Наталі-4» власником, засновником та головою якого була ОСОБА_16 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_16 померла, спадкоємцями після її смерті є 12 осіб - чоловік та діти.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2024 року у справі № 471/1526/23 за ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 визнано право на частку у статутному капіталі ФГ «Наталі-4» в сумі 83,33 грн, або 8,33% за кожним, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19 листопада 2019 року № 9861/0/14-19-СГ право постійного користування земельною ділянкою площею 50,00 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, яка була надана на ім`я ОСОБА_16 на підставі Державного акта на право постійного користування землею серія МК № 180 від 29 грудня 2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 180 для ведення селянського (фермерського) господарства, припинено та віднесено цю земельну ділянку до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2020 року № 3122/0/14-20 було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення площею 40,00 га 20 громадянам України, з відповідно присвоєними кадастровими номерами, а саме: загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0614); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0611); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0616); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0617); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0619); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0615); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0620); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0618); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0621); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0622); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0612); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0610); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0608); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0613); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0625); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0628); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0626); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0624); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0627); загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0609) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для введення особистого селянського господарства розташованих на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Залишок земельної ділянки площею 10 га було розподілено в подальшому, а саме 26 лютого 2021 року на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_29 для ведення особистого селянського господарства в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області було зареєстровано земельні ділянки шляхом поділу раніше сформованої ділянки, кадастровий номер :01:000:0623, на 2 ділянки та присвоєно кадастрові номери: :01:000:0668 та :01:000:0669.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 01 березня 2021 року № 1115-СГ надано у власність земельну ділянку загальною площею 8,6184 га, кадастровий номер :01:000:0669, ОСОБА_29 для ведення фермерського господарства, розташовану в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 22 квітня 2021 року № 2717-СГ надано у власність земельну ділянку загальною площею 1,8535 га (кадастровий номер :01:000:0668) громадянці України ОСОБА_30 для ведення фермерського господарства, розташовану в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Таким чином, земельна ділянка, яка належить на праві постійного користування ФГ «Наталі-4», внаслідок неправомірних дій ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, шляхом поділу раніше сформованої ділянки площею 50,00 га, кадастровий номер :01:000:0595, була передана до приватної власності фізичних осіб.

Після смерті ОСОБА_16 ФГ «Наталі-4» не відмовилася від права користування земельною ділянкою, а тому позивач є законним користувачем земельної ділянки площею 50,00 га.

З метою захисту своїх прав на користування земельною ділянкою площею 50,00 га з кадастровим номером :01:000:0595, 29 липня 2021 року ФГ «Наталі-4» звернулося до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимого щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_31 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання недійсним наказу про припинення права постійного користування, визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26 січня 2022 року у справі № 915/1171/21, яке залишено без змін постановою Південно - Західного апеляційного господарського суду від 17 січня 2023 року, було визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19 листопада 2019 року № 9861/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», визнано за ФГ «Наталі-4» право постійного користування земельною ділянкою площею 50,00 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, яка була надана на ім`я ОСОБА_16 на підставі Державного акта на право постійного користування землею серія МК № 180 від 29 грудня 2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 180 для ведення селянського (фермерського) господарства.

Оскільки за ФГ «Наталі-4» визнано право постійного користування земельною ділянкою площею 50,00 га, яка поділена між відповідачами та за якими зареєстровано право власності на земельні ділянки, то в позасудовому порядку вирішити спір неможливо.

Враховуючи викладене, ФГ «Наталі-4» просило:

- визнати недійними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2020 року № 3122/0/14-20 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення», від 22 квітня 2021 року № 2717-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», від 01 березня 2021 року № 1115-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»;

- припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0608 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0609 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0610 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0611 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0612 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0613 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0614 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0615 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0616 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0617 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0618. площею 2,0000 га. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0619 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0620 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0621, площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0622 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_9 па земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0624 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0625 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_11 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0626 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0627 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0628 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

- припинити право власності ОСОБА_14 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0668 площею 1,8535 га, реєстраційний помер об`єкта нерухомою манна - 214 ;

- припинити право власності ОСОБА_14 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0669 площею 8,6184 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214;

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2024 року у складі судді Гукової І. Б. позов ФГ «Наталі-4» задоволено.

Визнано недійними та скасовано накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2020 року № 3122/0/14-20 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення», від 22 квітня 2021 року № 2717-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», від 01 березня 2021 року № 1115-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Припинено право власності ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0608 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0609 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0610 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0611 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0612 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0613 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0614 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0615 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0616 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна - 214:

Припинено право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0617 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0618. площею 2,0000 га. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0619 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0620 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0621, площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0622 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_9 па земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0624 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0625 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_11 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0626 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0627 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0628 площею 2,0000 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Припинено право власності ОСОБА_14 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0668 площею 1,8535 га, реєстраційний помер об`єкта нерухомою манна - 214 .

Припинено право власності ОСОБА_14 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0669 площею 8,6184 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 084 грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 112 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_13 користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_14 на користь ФГ «Наталі-4» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ФГ «Наталі-4» не відмовлялося від права користування земельною ділянкою, а тому є законним користувачем земельної ділянки площею 50,00 га.

Посилаючись на обставини, встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26 січня 2022 року у справі № 915/1171/21, які згідно з частиною четвертою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не доказуються при розгляді іншої справи, суд вважав, що земельна ділянка площею 50,00 га, яка перебувала у постійному користуванні позивача, не могла бути передана у приватну власність фізичних осіб.

Положеннями земельного законодавства передбачена можливість передачі у власність чи користування земельних ділянок, що не обтяжені іншими речовими правами на неї, тобто є вільними. Однак, передаючи у власність фізичним особам земельні ділянки шляхом поділу земельної ділянки, яка належала ФГ «Наталі-4», ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області діяло всупереч вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим оспорювані накази є недійсними.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 визнали позов, суд також зазначив, що з метою ефективного захисту порушених прав ФГ «Наталі-4» необхідно також припинити права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на земельні ділянки.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 січня 2025 року апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області задоволено. Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ФГ «Наталі-4» до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсними та скасування наказів від 14 лютого 2020 року № 3122/0/14-20, від 22 квітня 2021 року № 2717-СГ, від 01 березня 2021 року № 1115-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» скасовано та ухвалено у справі в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Це ж рішення суду в частині стягнення судових витрат з ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області скасовано.

Стягнуто з ФГ «Наталі-4» на користь ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області 13 626 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц зроблено висновок, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Водночас вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.

Подібні висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлені в цій справі вимоги ФГ «Наталі-4» про визнання недійсними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2020 року №3122/0/14-20, від 22 квітня 2021 року № 2717-СГ, від 01 березня 2021 року № 1115-СГ не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, а обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ФГ «Наталі-4» до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсними та скасування вищевказаних наказів, слід скасувати і ухвалити в зазначеній частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. В іншій частині задоволених позовних вимог рішення місцевого суду не оскаржувалося, а відтак колегія суддів не перевіряла його законність та обґрунтованість в цій частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

25 березня 2025 року представник ФГ «Наталі-4» - адвокат Пагер С. М. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від28 березня 2018 року у справі № 915/166/17, від27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6, від17 січня 2019 року у справі № 923/241/18, від17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від21 травня 2019 року у справі № 925/550/18, від08 серпня 2019 року у справі № 909/472/18, від06 листопада 2019 року у справі № 916/1424/18, від29 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19, від23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від23 червня 2020 року у справі № 905/633/19, від23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від28 квітня 2021 року у справі № 547/362/18, від07 липня 2021 року у справі № 903/601/20, від03 листопада 2021 року у справі № 9180/1226/20, від02 лютого 2022 року у справі № 927/1099/20, від17 серпня 2022 року у справі № 450/441/19, від22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21, від 29 вересня 2022 року у справі № 918/351/21, від 21 березня 2023 року у справі № 917/1550/21. Крім цього, наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 387, 391 ЦК України, статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у подібних правовідносинах.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Братського районного суду Миколаївської області.

28 квітня 2025 року справа № 471/498/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ФГ «Наталі-4» мотивована тим, що cуд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування оспорюваних наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав, оскільки як негаторний, так і віндикаційний позови мають право подавати лише власники земельних ділянок, а ФГ «Наталі-4» належить лише право постійного користування спірними земельними ділянками.

Враховуючи, що саме на підставі зазначених наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області відповідачі - фізичні особи оформили право власності на спірні земельні ділянки, то рішення суду про припинення права власності цих відповідачів не в повному обсязі поновлює права позивача, адже накази, згідно з якими було зареєстровано право власності, залишаються чинними.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

28 квітня 2025 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області подало до Верховного Суду через підсистему Електронний суд відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі рішення 28 сесії 23 скликання Братської районної Ради народних депутатів Братського району Миколаївської області від 24 грудня 2001 року ОСОБА_16 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 50,00 га, розташовану на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, в межах згідно з планом, для ведення селянського (фермерського господарства).

29 грудня 2001 року ОСОБА_16 видано Державний акт на право постійного користування землею серії МК № 180, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 180 (т.1 а.с.95-96).

ОСОБА_16 було створено ФГ «Наталі-4», статут якого затверджено 10 вересня 2013 року нею як головою цього фермерського господарства.

14 жовтня 2013 року проведена державна реєстрація ФГ «Наталі-4», з визначенням ідентифікаційного коду юридичної особи: 38770983, що вбачається із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_16 померла, спадкоємцями після її смерті є 12 осіб - чоловік та діти.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2024 року у справі № 471/1526/23 за ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 визнано право на частку у статутному капіталі ФГ «Наталі-4» в сумі 83,33 грн, або 8,33% за кожним, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 листопада 2019 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області було видано наказ № 9861/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», яким було припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, наданою громадянці України ОСОБА_16 , посвідчене державним актом на право постійного користування землею серії МК № 180, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 29 грудня 2001 року за № 180, розташовану в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області; віднесено відповідну земельну ділянку загальною площею 50,00 га до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2020 року № 3122/0/14-20 було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення площею 40,00 гектарів 20 громадянам України, з відповідно присвоєними кадастровими номерами, а саме:

- ОСОБА_32 земельної ділянки площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0614;

- ОСОБА_33 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0611;

- ОСОБА_34 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0616;

- ОСОБА_8 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0617;

- ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0619;

- ОСОБА_7 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0615;

- ОСОБА_35 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0620;

- ОСОБА_36 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0618;

- ОСОБА_37 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0621;

- ОСОБА_38 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0622;

- ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0612;

- ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0610;

- ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0608;

- ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0613;

- ОСОБА_10 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0625;

- ОСОБА_13 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0628;

- ОСОБА_11 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0626;

- ОСОБА_9 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0624;

- ОСОБА_12 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0627;

- ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0609 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для введення особистого селянського господарства розташованих на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області (т.1 а.с.117-118).

26 листопада 2019 року наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 10331/0/14-19СГ ОСОБА_29 було надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтованою площею 11.54 умовних кадастрових одиниць (т.1 а.с.173-174).

26 лютого 2021 року на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_29 для ведення особистого селянського господарства в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області було зареєстровано земельні ділянки шляхом поділу раніше сформованої ділянки (кадастровий номер :01:000:0623) на 2 ділянки та присвоєно кадастрові номери: :01:000:0668; :01:000:0669.

Таким чином, зазначені земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:000:0668 та :01:000:0669 були створені шляхом поділу раніше сформованої ділянки кадастровий номер :01:000:0623.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 01 березня 2021 року № 1115-СГ було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надання земельної ділянки у власність площею 8,6184 га ОСОБА_29 , в тому числі ріллі площею 8,6184 га, кадастровий номер :01:000:0669, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для введення особистого селянського господарства розташованих на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області (т.1 а.с.120).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22 ківтня 2021 року № 2717-СГ було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надання земельної ділянки у власність площею 1,8535 га ОСОБА_39 , в тому числі ріллі площею 1,8535 га, кадастровий номер :01:000:0668, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для введення особистого селянського господарства розташованих на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області (т.1 а.с.119).

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2021 року № 29-14-0.22-3391/2-21 за наявної інформації Відділу у Братському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, 29 грудня 2001 року видано та зареєстровано державний акт МК № 180, що посвідчує право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства, в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, площею 50,00 га, власник ОСОБА_16 . 16 грудня 2019 року було зареєстровано земельну ділянку на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області та присвоєно кадастровий номер :01:000:0595, площа 50,00 га. Земельну ділянку за кадастровим номером :01:000:0595, в результаті поділу на 20 окремих земельних ділянок, було перенесено до архівного шару Кадастрової карти України. 06 лютого 2020 року, на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 20-ти громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області було зареєстровано земельні ділянки шляхом поділу раніше сформованої ділянки (кадастровий номер :01:000:0595) на 20 осіб та присвоєно кадастрові номери: :01:000:0608; :01:000:0609; :01:000:0610; :01:000:0611; :01:000:0612; :01:000:0613; :01:000:0614; :01:000:0615; :01:000:0616; :01:000:0617; :01:000:0618; :01:000:0619; :01:000:0620; :01:000:0621; :01:000:0622; :01:000:0624; :01:000:0625; :01:000:0626; :01:000:0627; :01:000:0628; :01:000:0623 - залишок (10 га який був розподілений в подальшому).

26 лютого 2021 року на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_29 для ведення особистого селянського господарства в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області було зареєстровано земельні ділянки шляхом поділу раніше сформованої ділянки кадастровий номер :01:000:0623 на 2 ділянки та присвоєно кадастрові номери: :01:000:0668 та :01:000:0669.

Таким чином, земельна ділянка, яка належала на праві постійного користування ФГ «Наталі-4» внаслідок неправомірних дій ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, шляхом поділу раніше сформованої ділянки площею 50,00 га, кадастровий номер :01:000:0595, була передана до приватної власності фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26 січня 2022 року у справі № 915/1171/21, яке залишено без змін постановою Південно - Західного апеляційного господарського суду від 17 січня 2023 року, було визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19 листопада 2019 року № 9861/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», визнано за ФГ «Наталі-4» право постійного користування земельною ділянкою площею 50,00 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, яка була надана на ім`я ОСОБА_16 на підставі Державного акта на право постійного користування землею серія МК № 180 від 29 грудня 2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 180 для ведення селянського (фермерського) господарства.

За інформацією з Державного реєстру речових прав відповідно до наказу № 3122/0/14-20, виданого ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, зареєстровано право власності:

- 24 березня 2020 року за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0619;

- 24 березня 2020 року за ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0615;

- 24 березня 2020 року за ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0617;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0608;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0609;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0610;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0612;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0624;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0626;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0627;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_13 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0628;

- 25 березня 2020 року за ОСОБА_40 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0613 (т.1 а.с.31-36, 39-42, 49-58, 60-61, 64-65, 68-69).

11 червня 2020 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на: земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0620, на підставі договору купівлі-продажу № 2355 з ОСОБА_41 ; земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0621, на підставі договору купівлі-продажу № 2359 з ОСОБА_42 ; на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0622, на підставі договору купівлі-продажу № 2358 з ОСОБА_43 ; на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0618, на підставі договору дарування № 2357 ОСОБА_44 ; на земельну ділянку площею 2,0000га, кадастровий номер :01:000:0614, на підставі договору купівлі-продажу № 2405 з ОСОБА_45 ;

15 червня 2020 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на: земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0611, на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_46 ; на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:000:0616, на підставі договору купівлі-продажу № 2405 з ОСОБА_47 (т.1 а.с.37-38, 43-48, 62-63, 66-67, 70).

30 червня 2020 року за ОСОБА_14 зареєстровано право власності на: земельну ділянку площею 1,8535 га, кадастровий номер :01:000:0668, на підставі договору купівлі-продажу № 862 з ОСОБА_30 ; на земельну ділянку площею 8,6184 га, кадастровий номер :01:000:0669, на підставі договору купівлі-продажу № 865 з ОСОБА_29 (т.1 а.с.71-72, 73-74).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга ФГ «Наталі-4» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

На час надання засновнику фермерського господарства права постійного користування спірною земельною ділянкою був чинним Земельний кодекс від 18 грудня 1990 року (далі - ЗК України 1990 року), який у відповідній редакції передбачав певне регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою.

Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку (частина друга статті 7 ЗК України 1990 року). Право постійного користування землею посвідчували державні акти. Їх видавали та реєстрували сільські, селищні, міські, районні ради народних депутатів (частина перша статті 23 ЗК України 1990 року).

Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ (частина перша статті 50 ЗК України 1990 року). Землю у постійне користування надавали ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства (пункт 1 частини п`ятої статті 7 ЗК України 1990 року).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 22 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20) зазначила, що передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство (як самостійна юридична особа), а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство (цей висновок не стосується права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення такого господарства; оскільки таке право є успадковуваним, тобто передається у спадщину, то воно залишається у володінні фізичної особи і після створення селянського (фермерського) господарства, про що Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17).

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду у пункті 23 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20) дійшла висновку, що з моменту створення селянського (фермерського) господарства відбувається фактична заміна постійного землекористувача, і його обов`язки переходять до селянського (фермерського) господарства з дня його державної реєстрації.

Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства за його засновником не змінює цього висновку, оскільки після державної реєстрації такого господарства саме воно як суб`єкт підприємницької діяльності могло використовувати відповідну ділянку за її цільовим призначенням, тобто бути постійним користувачем.

Відповідно, з часу державної реєстрації цього господарства воно повноважне зареєструвати за собою право постійного користування земельною ділянкою, яку раніше для ведення селянського (фермерського) господарства отримав його засновник (наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 10 квітня 2019 року (пункти 23-29) й ухвалі від 13 листопада 2019 року (пункти 17-18) у справі № 275/82/18, а також у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17 (пункти 6.24-6.29) щодо належності права на продовження договірних відносин з користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства саме такому господарству, а не його засновникові).

01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року, згідно з частиною першою статті 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України.

Фермерські господарства та фізичні особи до зазначеного переліку не належали. Водночас у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду її строк мав визначатися відповідно до закону.

Конституційний Суд України 22 вересня 2005 року ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х Перехідні положення ЗК України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України зазначив, що відсутні підстави визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») свідчить, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 01 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини Рішення).

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який згідно із ЗК України не є суб`єктом такого права.

Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо такої ділянки у відповідність із вимогами чинного законодавства (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (провадження № 14-355цс19)).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З огляду на наведене суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що право постійного користування ФГ «Наталі-4» земельною ділянкою площею 50,00 га на час звернення із позовом до суду не припинилося.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом було встановлено, що спірні земельні ділянки сформовані із земельної ділянки площею 50,00 га, яка на праві постійного користування належить ФГ «Наталі-4» на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії МК № 180, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 180.

Крім того, факт незаконності вилучення у ФГ «Наталі-4» зазначеної земельної ділянки підтверджується судовими рішеннями у справі № 915/1171/21, якими визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 19 листопада 2019 року № 9861/0/14-19-СГ «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою».

В рішенні Господарського суду Миколаївської області від 26 січня 2022 року у справі № 915/1171/21, яке залишено без змін постановою Південно - Західного апеляційного господарського суду від 17 січня 2023 року, зазначено, що оспорюваний наказ не може вважатися таким, що виданий на підставі Закону, оскільки діяльність ФГ «Наталі-4» на момент видачі спірного наказу не припинилася. Інші законодавчо встановлені підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою також були відсутні, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18. Отже, видаючи наказ № 9861/0/14-19-СГ від 19 листопада 2019 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області діяло всупереч вимогам закону, а саме статті 141 ЗК України, так як відсутні законодавчо визначені підстави для позбавлення ФГ «Наталі-4» права використання земельної ділянки внаслідок припинення права постійного користування цією земельною ділянкою його засновника (смерті засновника фермерського господарства).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилаючись на вищевказані обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, оскільки земельна ділянка площею 50,00 га, яка перебувала у постійному користуванні позивача, не могла бути передана у приватну власність фізичних осіб, ФГ «Наталі-4» просило визнати недійними та скасувати накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2020 року № 3122/0/14-20 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення», від 22 квітня 2021 року № 2717-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», від 01 березня 2021 року № 1115-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до глави 29 цього Кодексу.

Глава 29 ЦК України, в тому числі, регулює поняття негаторних і віндикаційних способів захисту.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Оскільки вимога про визнання наказів ГУ Держземагентства незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зроблено висновок, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Водночас вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.

Подібні висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлені в цій справі вимоги ФГ «Наталі-4» про визнання недійними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2020 року № 3122/0/14-20 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення», від 22 квітня 2021 року № 2717-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», від 01 березня 2021 року № 1115-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, а тому суду першої інстанції слід було відмовити в задоволенні зазначених вимог саме з цих підстав.

Аналогічні висновки щодо відсутності підстав для визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, викладено в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 383/752/21 (провадження № 61-13805св23).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, від23 червня 2020 року у справі № 922/989/18, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від28 березня 2018 року у справі № 915/166/17, від27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6, від17 січня 2019 року у справі № 923/241/18, від17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від21 травня 2019 року у справі № 925/550/18, від08 серпня 2019 року у справі № 909/472/18, від06 листопада 2019 року у справі № 916/1424/18, від29 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19, від23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від23 червня 2020 року у справі № 905/633/19, від23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від28 квітня 2021 року у справі № 547/362/18, від07 липня 2021 року у справі № 903/601/20, від03 листопада 2021 року у справі № 9180/1226/20, від02 лютого 2022 року у справі № 927/1099/20, від17 серпня 2022 року у справі № 450/441/19, від22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21, від 29 вересня 2022 року у справі № 918/351/21, від 21 березня 2023 року у справі № 917/1550/21, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах також не заслуговують на увагу, оскільки такі висновки існують та викладені, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 383/752/21 (провадження № 61-13805св23).

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду, питання обґрунтованості висновків цього суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Наталі-4» залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович