Справа № 2-3514/2009
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого-судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Дондик О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рибалко Олени Сергіївни, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

за участі:

державного виконавця Рибалко О.С.,

в с т а н о в и в :

До суду звернулась державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рибалко О.С. з поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї на підставі виконавчого листа №2-3514/2009, виданого 29.09.2017 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження №73252219 з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-3514/2009, виданого 29.09.2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 313238,72 грн.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації на запити: 15.01.2026 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта майно, за боржником наявне зареєстроване нерухоме майно; згідно останньої відповіді ПФУ боржник не працює; згідно останньої відповіді ДФС встановлено, що розрахункові рахунки в установах банків зареєстровані за боржником наявні але кошти на таких рахунках відсутні, інформація про джерела доходу відсутня; згідно останньої відповіді МВС транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать на праві власності 4/5 частини (приватна спільна сумісна) квартири загальною площею 68,3 кв.м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 рішення не виконує.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України 15.01.2026 повідомлено про те, що ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , неодноразово перетинає державний кордон України (регулярно).

За повідомленням Державної міграційної служби України від 25.12.2025, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорти громадянина України для виїзду за кордон: 1. серії GM, номеру НОМЕР_2 , дата видачі 23.07.2025; 2. серії GG, номеру НОМЕР_3 , дата видачі 23.07.2023.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

З наведених підстав виконавець звернувся з вказаним поданням та просить його задовольнити.

В судовому засіданні державний виконавець підтримала своє клопотання, просила задовольнити, вказала, що всі постанови у виконавчому провадженні направлялись боржнику, проте відомості про їх отримання відсутні. Зазначила, що взагалі не спілкувалась з боржницею, чи відомо останній про наявність виконавчого провадження виконавцю не відомо. Із клопотаннями про привід, розшук боржника до суду не зверталась.

Суд, дослідивши матеріали справи в сукупності, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Комунарському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №73252219 з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-3514/2009, виданого 29.09.2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 313238,72 грн.

Постановою державного виконавця Роботою А.Ю. від 08.11.2023 року вказане виконавче провадження №73252219 відкрито.

05.12.2023 року постановою державного виконавця Роботи А.Ю. накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1

15.01.2026 року постановою державного виконавця Рибалко О.С. накладено арешт на всі грошові кошти, що належать боржнику ОСОБА_1

16.01.2026 року державним виконавцем на адресу боржника скеровано виклик з вимогою з`явитись до державного виконавця на 22.01.2026 року, одночасно зобов`язано надати пояснення щодо виконання рішення суду. Боржник ОСОБА_1 до державного виконавця не з`явилась, про причини неявки не повідомила, про що державним виконавцем складено відповідний акт від 22.01.2026.

05.12.2025 року представником стягувача ОСОБА_2 адвокатом Балика П.О. подано заяву до Комунарського ВДВС про ініціювання подання до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 . В заяві представник стягувача посилається на Постанову Запорізького апеляційного суду № 333/8527/23 від 09.09.2025, яким встановлено, що ОСОБА_1 за допомогою ОСОБА_3 використала з метою уникнення сплати боргу ОСОБА_2 складний приватноправовий інструментарій нотаріально посвідчення договору позики, вчинення виконавчого напису, відкриття виконавчого провадження у іншого приватного виконавця, передача майна ОСОБА_1 ( за її сприянням) стягувачу ОСОБА_3 , який був використаний для уникнення виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2009 року по справі № 2-3514/2009 про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 , а не для позичення коштів. Суд прийшов до висновку, що оспорюваний договір позики від 15 листопада 2019 року слід кваліфікувати як фраудаторний, як вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), зокрема, щодо використання учасниками цивільного обороту приватного інструментарію всупереч його призначенню, принципу доброї совісті та для зменшення обсягу майна боржника.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належав боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак суду не надано підтверджень направлення державним виконавцем боржнику даної копії постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або отримання вказаної постанови боржником. Тому суд вважає, що подання державного виконавця на час його подання не містить доказів належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник отримував виклики про необхідність його явки до відділу державної виконавчої служби, що свідчить про те, що боржник за виконавчим провадженням не був обізнаний про його існування на час звернення виконавця до суду та не міг свідомо ухилятися від виконання рішення суду.

На момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, тільки 16.01.2026 року державним виконавцем на адреси боржника: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 скеровано виклик з вимогою з`явитись до державного виконавця на 22.01.2026 року, одночасно зобов`язано надати пояснення щодо виконання рішення суду. При цьому, відомості про отримання виклику боржником в матеріалах виконавчого провадження відсутні . При цьому, суд звертає увагу, що згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ще 10.02.2021. відомості про актуальну адресу її проживання в матеріалах виконавчого провадження відсутні, державним виконавцем не вживалося заходів щодо встановлення її місця проживання. Натомість, відомості про багаторазовий перетин кордону України боржницею за період 21.11.2023 по 04.01.2026, надані виконавцем, можуть свідчити про місцеперебування боржниці в іншому регіоні.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. До того ж, особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд може встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи).

Застосування обмеження у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Державним виконавцем на надано доказів вжиття можливих заходів з примусового виконання рішення, попередження боржника про можливе застосування обмеження у праві виїзду за межі України у разі невиконання зобов`язання, а також доказів ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Також, суд враховує, що свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При цьому, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч.3).

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Суд враховує, що Постановою Запорізького апеляційного суду у справі № 333/8527/23 від 09.09.2025 визнано недійсним договір позики від 15 листопада 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Вовк І.І., зареєстрований в реєстрі за № 9842 сторонами в якому є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 за допомогою ОСОБА_3 використала з метою уникнення сплати боргу ОСОБА_2 складний приватноправовий інструментарій нотаріально посвідчення договору позики, вчинення виконавчого напису, відкриття виконавчого провадження у іншого приватного виконавця, передача майна ОСОБА_1 ( за її сприянням) стягувачу ОСОБА_3 , який був використаний для уникнення виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2009 року по справі № 2-3514/2009 про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 , а не для позичення коштів.

Разом з тим, суд звертає увагу, що такі дії вчинені боржником у 2019 році, з матеріалів подання не вбачається жодних документів, що боржник належним чином повідомлений про здійснення виконавчих дій відносно нього на теперішній час (про відкрите у 2023 році виконавче провадження), а отже не може однозначно свідчити про ухилення її від виконання рішення суду.

Наявність лише невиконаного зобов`язання не може бути підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон, а подання на даному етапі є передчасним, за відсутності доказів обізнаності боржника щодо виконавчого провадження.

За таких обставин, суд вважає, що подання про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України є передчасним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У поданні державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рибалко Олени Сергіївни, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Ковальова