Справа № 643/4224/25
Провадження № 2/643/517/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О. М.,

за участю секретаря судового засідання Паньшиної О. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.

У березні 2025 року позивач в звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивував тим, що 05.09.2014 він та ОСОБА_4 зареєстровали шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 по справі №643/12757/23 шлюб між позивачем та ОСОБА_5 був розірваний. За наслідом розгляду апеляційної скарги позивача Харківський апеляційний суд своєю постановою від 31.10.2024 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини скасував та позовні вимоги задовольнив, визначивши місце проживання дитини за місцем реєстрації разом з ним, ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що з позовом про встановлення факту, яке має юридичне значення, а саме: щодо самостійного виховання та утримання дитини, він звернувся з метою оформлення та подання ним в інтересах дитини документів, які зумовлені в отриманні соціальної пільги, допомоги від держави, отриманні пільгових умов в оплаті як для дитини за програмою її реабілітації за наслідком тривалого часу перебування на території бойових дій.

Позивач зазначає, що Харківський апеляційний суд при розгляді справи №643/12756/23 навів висновки щодо: його спроможності особисто піклуватися про дитину, з`ясовані кріпкі стосунки між ним та дитиною, його бажання і дитини щодо опіки з його боку, стабільнність з його боку в оточенні дитини, в інтересах дитини звертається до суду. Позивач дотримується діючих норм права, працює на посадлі фахового спеціаліста з антикорупційної діяльності при Харківській державній академії культури, за внутрішнім вузівським сумісництвом також працює на посаді провідного юрисконсульта, має відстрочку від загальновійськової мобілізації.

Встановлення факту необхідно йому для захисту прав та інтересів дитини, а також прав та інтересів його як батька, що займається вихованням та утриманням неповнолітньої дитини.

З посиланням на положення ст. 155, 157 СК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024, просив позов задовольнити.

Стислий виклад позиції відповідача.

26.01.2026 від відповідача через канцелярію суду подана заява, в якій з приводу факту самостійного виховання та утримання позивачем дитини ОСОБА_3 зі свого боку такий факт не спростовувала, визнала позовни вимоги позивача у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності, ухвалити судове рішення з урахуванням визначеною нею позицією.

Заяви, клопотання.

08.09.2025 до суду від третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли пояснення, в яких з посиланням на положення ч. 4 ст. 19 СК України, повідомили, що подання висновку органу опіки та піклування до суду у спорах, пов`язаних із встановленням факту самостійного виховання та утримання дитини не передбачено чинним законодавством, у зв`язку з чим надати висновок щодо розв`язання спору не вбачається можливим, просили розглянути справу за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, просили прийняти рішення на розсуд суду в якнайкращих інтересах дитини.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 19.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; залучено до участі до справи третю особу Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради; зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати висновок щодо самостійного виховання батьком ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 14.10.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позиція учасників справи, висловлена у судовому засіданні.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач зазначив, що наявні всі докази для встановлення факту самостійного виховання та утримання його сина, він має відстрочку від мобілізації та встановлення цього факту не вплине на його військовий обов`язок .

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України відповідно до положень ч. 10 ст. 187 ЦПК України, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала.

Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання свого представника не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли пояснення, в яких просили розглянути справу за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, просили прийняти рішення на розсуд суду в якнайкращих інтересах дитини.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується актовим записом про народження №910, видано свідоцтво серія НОМЕР_1 12.08.2016 (а.с.12).

Сторони по справі з 05.09.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 по справі №643/12757/23 (а.с.16-18).

Постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2024 по справі №643/12757/23 рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини скасовано, визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28-30).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований станом на 07.10.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №04-06-14/4027/16 від 07.10.2016 (а.с.11).

ОСОБА_1 з 19.09.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 06.10.2023 (а.с.8).

Відповідно до наказу Харківської державної академії культури від 28.03.2024 №85-к ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 02.04.2024 на посаду провідного фахівця з антикорупційної діяльності на повний робочий день (а.с.9).

Відповідно до наказу Харківської державної академії культури від 30.04.2024 №118-к ОСОБА_1 , провідного фахівця з антикорупційної діяльності, прийнято з 01 травня 2024 року на посаду провідного юрисконсульта на 0,5 робочого дня за внутривузівським сумісництвом (а.с.10).

Згідно з довідкою Харківської державної академії культури №01/16-132 від 11.02.2025 ОСОБА_1 працює в Харківській державній академії культури на посаді провідного фахівця з антикорупційної діяльності з 02 квітня 2024 року і по теперішній час (а.с.32).

11.02.2025 позивач по справі ОСОБА_1 направив відповідачу по справі ОСОБА_2 лист, в якому просив здійснити дії до зняття з обліку колишнього місця реєстрації упродовж 5 днів з моменту отримання листа для уникнення вирішення цього питання у примусовому вигляді (а.с.31).

Відповідно до копії листа КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради від 06.02.2024 №59 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців поліклініки з 2016 року. Декларація підписана з лікарем педіатром ОСОБА_6 . За інформацією лікаря-періатра, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги, за час спостереження дитину на прийом супроводжували батьки. Рекомендації по догляду та лікуванню дитини виконувалися. З жовтня 2023 року по теперішній час супроводжує дитину до фахівців поліклініки, піклується про стан здоров`я дитини батько ОСОБА_1 (а.с.31 зворот).

Відповідно до військово-облікового документа, сформованого 27.02.2025 з «Резерв+», ОСОБА_1 має відстрочку типу бронювання до 21.02.2026 (а.с.22).

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування, оцінка аргументів учасників справи.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Ч. 6, ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч. 1- ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Ст. 154 СК України встановлено право батьків по захисту дитини.

Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина (ч. 1).

Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень (ч. 2).

Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом (ч. 3).

Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Позивач зазначає метою встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захист прав та інтересів дитини, прав та інтересів його як батька, що займається вихованням та утриманням дитини; оформлення та подання позивачем в інтересах дитини документів, які зумовлені в отриманні соціальної пільги, допомоги від держави, отримання пільгових умов в оплаті для дитини програми її реабілітації за наслідком тривалого часу перебування на території вчинення бойових дій.

Аналізуючи мету встановлення факту та норми СК України щодо обов`язків батьків по вирішенню питань щодо виховання та утримання їх малолітньої дитини, суд вважає мету, зазначену позивачем для встановлення факту, неспроможною. У малолітнього сина сторін ОСОБА_7 є як батько, так і мати. Відомостей щодо матері дитини, відповідача по справі, які б свідчили про її нездатність виконувати батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини або що спілкування дитини з матір`ю (відповідачем по справі) перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, суду не надано. Зокрема, відсутні відомості щодо недієздатності/обмеженої дієздатності, наявності інвалідності, позбавлення батьківських прав тощо, що б вплинуло на здатність матері дитини приймати участь у вихованні та утриманні її малолітньої дитини. Також суду не надано доказів на підтвердження негативного впливу матері на дитину.

Водночас сторони не позбавлені можливості вирішити питання щодо виховання та утримання дитини у добровільному порядку, уклавши нотаріальний договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, або, у разі ухилення від виконання обов`язків одного з батьків, покласти на нього відповідальність, передбачену законом.

В жодному разі за наявності у дитини обох працездатних батьків обов`язок щодо виховання та утримання дитини не може бути покладено на державу (отримання соціальної пільги, державної допомоги тощо, на що посилається позивач у своїй заяві як на мету встановлення факту).

Саме по собі визнання позову відповідачем не може бути підставою для задоволення позову про самостійне виховання та утримання дитини батьком.

Доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано. Посилання на постанову Харківського апеляційного суду по справі №643/12757/23, як на доказ, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог у цій справі, суд вважає таким, що не підтверджує самостійне виховання та утримання дитини позивачем.

Надані суду лист КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради від 06.02.2024 №59, відомості щодо працевлаштування позивача, наявності у нього відстрочки від мобілізації, дані про реєстрацію дитини з батьком станом на 07.10.2016, лист адресований відповідачу з вимогою знятися з адреси реєстрації місця проживання не підтверджують факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина сторін позивачем.

Розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання дитини з батьком не свідчить про самостійне виховання та утримання дитини.

Суд не приймає визнання позову відповідачем, як таке що суперечить закону та порушує права та інтереси малолітньої дитини (ч. 4 ст. 206 ЦПК України), оскільки тим самим відповідачка фактично підтверджує, що відмовляється від виконання своїх прав та обов`язків щодо малолітнього сина, що очевидно суперечить інтересам дитини, для якої важливо зростати, отримуючи увагу та турботу як батька, так і матері. Саме в інтересах дитини, з урахуванням згоди матері на самостійне виховання та утримання її дитини лише батьком, щоб мати приділяла час вихованню дитини, турбувалася про її здоров`я, освіту, розвиток.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Практика Верховного Суду, застосована при вирішенні спору.

Верховний Суд вважає за потрібне звернути увагу, що проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини з батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини та бути підставою для відстрочки від мобілізації заявника відповідно до статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (постанова Верховного Суду від 09.12.2025 по справі №307/4851/22).

Суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, провадження № 61-2251св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Висновок суду.

У разі задоволення даного позову держава легалізувала би усунення матері від виконання її обов`язків замість того, щоб вжити заходів державного контролю для заохочення виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

За таких обставин, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини та вважає вимогу позивача такою, що не відповідає інтересам дитини, та є недоведеною.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 2,5, 12,13,76-82, 89, 141, 259,263-265, 273, 354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55, .

Суддя О.М.Тимош