КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/85/26
УХВАЛА

02.02.2026 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в місті Одесі заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кірнас Ірини Володимирівни, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та скасування рішення приватного нотаріуса, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи ОСОБА_2 , про виселення,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2025 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кірнас Ірини Володимирівни, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та скасування рішення приватного нотаріуса, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.08.2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас Іриною Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №2045;

- застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу, шляхом витребування житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 590,7 кв.м., з яких житлова площа 210,0 кв.м. у ОСОБА_3 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кірнас Ірини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №80610866 від 29.08.2025 року о 17:30:34, яким зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 590,7 кв.м., з яких житлова площа 210,0 кв.м. за ОСОБА_3 ;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому судді по справі 23.09.2025 року.

Ухвалою суду від 25.09.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху.

01.10.2025 року на виконання ухвали суду представником позивача надано до суду заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору.

Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 25.09.2025 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 02.10.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

07.10.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, за наслідком розгляду якої 14.10.2025 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/35516/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кірнас Ірини Володимирівни, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та скасування рішення приватного нотаріуса, а саме: встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації, у тому числі державним реєстраторам, нотаріусам, вчиняти реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна домоволодіння, загальною площею 590,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 100. У іншій частині вимог заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича про забезпечення позову залишено без задоволення.

30.10.2025 року представником відповідача Чербаджи Олени Сергіївни надано до суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи ОСОБА_2 , про виселення.

У підготовчому судовому засіданні 08.12.2025 року судом було ухвалено прийняти вказану зустрічну позовну заяву та об`єднати її до спільного розгляду з первісною позовною заявою в межах розгляду цивільної справи №947/35516/25.

В подальшому, 27.01.2026 року до суду надійшла від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича заява про забезпечення позову, шляхом оголошення заборони суб`єктам господарювання (виконавцям комунальних послуг), а саме: Акціонерному товариству «Одесагаз» (м. Одеса, вул. Одарія, 1, ), Товариству з обмеженою з відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88, ), Товариству з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філії «Інфоксводоканал» (м. Одеса, вул. Басейна, 5, ) вчиняти будь-які дії спрямовані на припинення постачання житлово-комунальних послуг до набрання законної сили рішення суду по суті спору, за наступною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1

В обґрунтування вказаної заяви, представник позивача посилається на те, що позовні вимоги стосуються нерухомого майна, яке належало ОСОБА_4 , а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 590,7 кв. м., житловою площею 210,0 кв. м., який вибув з власності позивача поза його волі на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 29.08.2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І. В., реєстровий №2045, із порушенням вимог діючого законодавства. Як вказує представник позивача, позивачу стало відомо про звернення відповідача ОСОБА_3 , як нового власника спірного нерухомого майна (житлового будинку АДРЕСА_1 ), до підприємств, що надають комунальні послуги за адресою розташування

житлового будинку, з метою припинення надання вказаних послуг. У зв`язку з чим представник вказує, що таким чином створюються умови, за яких позивач буде позбавлений можливості отримувати комунальні послуги, які він своєчасно оплачує, що призведе до порушення належних умов проживання мешканців будинку та фактичної непридатності його для проживання.

Представник вважає зазначені дії відповідача такими, що фактично спрямовані на вимушення позивача покинути спірне домоволодіння з метою його зайняття в позасудовому порядку не чекаючи рішення суду по справі №947/35516/25.

З урахуванням наведеного, представник позивача вважає наявними підстави для забезпечення позову у заявлений спосіб,

У відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.01.2026 року, матеріали справи за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою суду від 30.01.2026 року визнано вказану заяву такою, що відповідає вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України та призначено заяву до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.02.2026 року о 11 годині 30 хвилин, з викликом позивача по справі.

У судове засідання призначене на 02.02.2026 року сторона позивача не з`явилась.

Разом з тим, 30.01.2026 року до суду від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 надійшли письмові заперечення проти задоволення вказаної заяви, в яких остання просить суд відмовити у задоволенні вказаної заяви, з посиланням на її необґрунтованість, безпідставність, а обставини викладені в обґрунтування підстав для забезпечення позову вважає виключно припущеннями позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Представник відповідача вказує, що предметом первісного позову ОСОБА_1 є вимога про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та скасування рішення приватного нотаріуса, ані вимога, наприклад, про усунення перешкод у користуванні майном, вимога до постачальників комунальних послуг з питань постачання/споживання комунальних послуг, тощо. В свою чергу, як вказує представник відповідача, представник ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не обґрунтував, як саме невжиття обраних в заяві заходів - оголошення заборони виконавцям комунальних послуг вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення постачання житлово-комунальних послуг до житлового будинку до набрання законної сили рішення суду по суті справи, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та скасування рішення приватного нотаріуса. Також представник відповідача вказує, на безпідставність доводів сторони позивача за первісним позовом та не підтвердження їх жодним доказом щодо існування небезпеки того, що відповідачем ОСОБА_3 , буде вжито заходи, спрямовані на примусове виселення позивача та його родини зі спірного домоволодіння в позасудовому порядку, подальше проникнення до будинку й на відчуження зазначеного вище нерухомого майна на користь третіх осіб, які в свою чергу сторона відповідача вважає припущеннями та такими, що не відповідають дійсності.

Приймаючи приписи ст. 153 ЦПК України, судом було ухвалено здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в судовому засіданні за відсутності сторони позивача.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Також, суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити: 1) оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) з`ясувати зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у зв`язку з вжиттям таких заходів.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Так, предметом позову позивача є оспорювання позивачем договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.08.2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас Іриною Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за №2045, щодо нерухомого майна домоволодіння, загальною площею 590,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_1 .

За заявою позивача ОСОБА_1 , ухвалою суду від 14.10.2025 року вжито заходи забезпечення вказаного позову по цивільній справі №947/35516/25 шляхом встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації, у тому числі державним реєстраторам, нотаріусам, вчиняти реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна домоволодіння, загальною площею 590,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 100.

Вжитий судом захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і відповідає предмету первісного позову по справі та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

За наслідком чого, приймаючи, що в межах даної справи наявні вжиті заходи забезпечення позову щодо спірного нерухомого майна, суд доходить до висновку, що заявником фактично порушено питання про вжиття додаткових заходів забезпечення позову.

Поряд з цим, будь-яких доказів на підтвердження того, що вжиті ухвалою суду від 14.10.2025 року заходи забезпечення позову у виді заборони суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо спірного нерухомого майна, є неефективним заходом забезпечення позову та не може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, за наслідком вчинення відповідачами будь-яких дій, позивачем не надано і не доведено.

За наслідком чого, вжиті ухвалою суду від 14.10.2025 року заходи забезпечення позову в даній справі починаючи з 14.10.2025 року продовжують діяти та є чинними.

Доказів, що відповідачами вчиняються будь-які дії з приводу спірного нерухомого майна, що потребує одночасного вжиття додаткового заходу забезпечення позову у заявлений спосіб шляхом встановлення заборони суб`єктам господарювання (виконавцям комунальних послуг), а саме: Акціонерному товариству «Одесагаз», Товариству з обмеженою з відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», Товариству з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філії «Інфоксводоканал», вчиняти будь-які дії спрямовані на припинення постачання житлово-комунальних послуг до набрання законної сили рішення суду по суті спору, за наступною адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 , позивачем не надано, як і не доведено, що не вжиття даних додаткових заходів забезпечення позову призведе до укладення та/або не можливості виконання рішення суду, в разі їх невжиття та задоволення позову.

Викладені стороною позивача доводи у поданій заяві про забезпечення позову, в якій фактично порушено питання щодо вжиття додаткових заходів забезпечення позову у даній справі до вже існуючих, є не підтвердженими жодним доказом.

Отже, приймаючи вищевказане нормативне обґрунтування, позивачем в приписів викладених приписів у порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не доведено належними доказами, як і не обґрунтовано, що невжиття заявлених додаткових заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи вищевикладене, суд доходить до висновку про необґрунтованість викладених представником позивача ОСОБА_1 доводів в обґрунтування необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову до вже існуючих, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кірнас Ірини Володимирівни, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та скасування рішення приватного нотаріуса, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи ОСОБА_2 , про виселення залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.