Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/758/26
номер провадження 2-н/215/610/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Дудіков А.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини всіх доходів боржника, щомісячно, починаючи з дня звернення з заявою і до досягнення дітьми повноліття.

З метою встановлення місця реєстрації заявника та боржника у справі, відповідно до ст. 165 ЦПК України, було зроблено запити до Єдиного державного демографічного реєстру, та Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. Відповіді надійшли до суду 28.01.2026.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу за наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Так, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч. 1 ст. 160 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу визначені ст. 163 ЦПК України.

Зокрема, згідно з п. 4-5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, заявник ОСОБА_6 у заяві про видачу судового наказу зазначила адресу свого проживання: АДРЕСА_1 , адресу боржника: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2284181 від 28.01.2026 вбачається, що боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; дата реєстрації: 23.11.2022 року. З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2284175 від 28.01.2026 встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .; дата реєстрації: 12.03.2016. З інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери № 2284190 від 28.01.2026 встановлено, що фактична адреса проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу положень ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183 СК України вбачається, що право на звернення до суду із заявою в порядку наказного провадження про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина, та на утриманні якого вона знаходиться.

Отже, факт/обставина щодо того, з ким проживають діти має значення для вирішення справи даної категорії з огляду на те, що від її встановлення безпосередньо залежить наявність підстави для звернення особи до суду із відповідною заявою, відтак, ця обставина має бути обов`язково доведена заявником.

Як передбачено ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що "обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти".

Однак, заявником до заяви не додано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з дітьми (Витяг з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання, довідка про склад сім`ї, акт обстеження житлово-побутових умов з метою встановлення фактичного проживання осіб тощо), та не наведено доказів, які цей факт підтверджують.

Тобто, з наявної у заяві про видачу судового наказу інформації та з доданих до неї документів, суду не видається можливим встановити у безспірному порядку, що діти проживають саме з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Крім того, зі змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, неможливо встановити, чи вирішено питання між батьками у добровільному або судовому порядку щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків.

Суд, розглядаючи заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей позбавлений можливості з`ясувати вищевикладені обставини, так як у відповідності до ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, та переконатися, що спір між вказаними особами дійсно відсутній.

В силу приписів п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи, що заява про видачу судового наказу подана до суду з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки відсутні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, приходжу до висновку про наявність правових підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 160-161, 165, 166, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвалу складено та підписано суддею 30 січня 2026 року.

Суддя