Єдиний унікальний номер справи № 463/4241/24
Провадження № 22-ц/824/1581/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: управління «Служба у справах дітей» Львівської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року позивач звернулася до Личаківського районного суду м. Львова з вказаним позовом.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2024 справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2024 відкрито провадження по даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

У березні 2025 року від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: управління «Служба у справах дітей» Львівської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 03 липня 2025 року відповідач подав апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною, та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Основними доводами апеляційної скарги є твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема зазначається, що суд безпідставно вказав про відсутність заперечень відповідача та його представника проти залишення позову без розгляду, тоді як судове засідання фактично не проводилось, технічний запис відсутній, а позиція сторін не з`ясовувалась; крім того, апелянт вважає, що задоволення заяви позивача про залишення позову без розгляду порушує принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки між сторонами наявний спір щодо місця її проживання, який підлягає судовому вирішенню з урахуванням положень Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та практики Верховного Суду; також зазначається, що залишення первісного позову без розгляду призвело, на думку апелянта, до відмови у прийнятті зустрічного позову відповідача, чим, на його думку, порушено право на ефективний судовий захист і справедливий судовий розгляд.

У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу на розгляд до суду першої інстанції.

13 жовтня 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у якому остання просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Крім того, просив застосувати до скаржника та/або його представника заходи процесуального примусу у зв`язку із зловживанням процесуальними правом на оскарження судових рішень.

Станом на день розгляду справи відзив від третіх осіб на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, призначене на 22 січня 2026 року сторони не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 13 травня 2024 року позивач звернулася до суду першої інстанції із позовом до відповідача з позовом про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 вересня 2024 року відкрито провадження по даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

У березні 2025 від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача про залишення позовної заяви без розгляду, зазначив, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства позивач вправі на власний розсуд розпоряджатися своїми процесуальними правами щодо предмета спору, а подана представником позивача до початку розгляду справи по суті письмова заява про залишення позову без розгляду відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не суперечить нормам процесуального закону, не порушує прав та інтересів інших учасників справи, при цьому відповідач та його представник не заперечували проти її задоволення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для її скасування відсутні. Як убачається з матеріалів справи, на момент подання представником позивача заяви про залишення позовної заяви без розгляду розгляд справи по суті судом першої інстанції розпочато не було, у зв`язку з чим така заява подана в межах процесуальних строків та у спосіб, прямо передбачений пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача є однією з форм закінчення провадження у справі без ухвалення рішення по суті спору та становить реалізацію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Подання такої заяви є абсолютним процесуальним правом позивача, яке не поставлено законом у залежність від згоди інших учасників справи чи оцінки судом мотивів її подання, а тому суд першої інстанції за наявності передбачених законом умов не наділений повноваженнями відмовити у її прийнятті або вирішувати питання доцільності її задоволення.

Доводи апеляційної скарги про порушення інтересів дитини, необхідність вирішення спору по суті та наслідки для можливості розгляду зустрічного позову не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки не впливають на законність реалізації позивачем свого процесуального права на залишення позову без розгляду. Залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє сторін права на окреме звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у встановленому законом порядку та не є вирішенням спору по суті.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву позивача та залишив позовну заяву без розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько