Провадження № 2/466/250/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Білінської Г.Б.

секретаря судового засідання Ханас С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звертається представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування ШРА ЛМР про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звертається представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування ШРА ЛМР про позбавлення батьківських прав, розгляд якої призначено на 19.01.2026 року на 12.50 год.

У судове засідання позивач та її представник, будучи належним чином неодноразово повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не подавали.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Згідно з приписами частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням вимог п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України про розумність строків розгляду справи судом, як однієї з головних засад здійснення судочинства в цивільних справах, суд прийшов до висновку, що позивач, як сторона справи, має забезпечити свою явку чи явку свого представника у день, визначений судом. У разі необхідності може бути запрошений інший представник, якщо обраний позивачем адвокат систематично не може здійснювати представництво інтересів особи.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, зважаючи на вимоги частини 4 ст. 10 ЦПК України, враховує прецедентне рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

Також,суд зазначає,що передбачене частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989).

Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» наголосив на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії'» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд констатує, що позивач та її представник жодного разу не прибули в судові засідання. Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на викладене, суд не знаходить правових підстав для відкладення судового засідання з метою повторного виклику позивача та його представника, оскільки, на переконання суду, це призведе до безпідставного затягування розгляду справи, а відтак, до порушення розумних строків її розгляду.

Отже, повторна неявка позивача, є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2018 у справі №553/3688/16-ц, від 22.05.2019 у справі №310/12817/13, від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21) та від 28.10.2021 справа № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21), за змістом яких закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки, наявності чи відсутності поважних причин для такого, якщо він був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, з огляду на предмет спору та обставини, викладені у позовній заяві, неявка сторони позивача позбавляє суд можливості розглядати справу без його участі, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 257, 260, 261 ЦПК України, суд, -

постановив:

позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої звертається представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування ШРА ЛМР про позбавлення батьківських прав - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Г. Б. Білінська