ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2942/26 Справа № 216/2111/24 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 216/2111/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач виконком Центрально-Міської районної у місті ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак Денис Сергійович, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Криворізької міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що вона проживала однією сім`єю зі своєю свекрухою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона була невісткою ОСОБА_2 та вони постійно та спільно проживали разом з останньою у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Чоловік ОСОБА_2 та її син - ОСОБА_3 померли, а будь-які інші спадкоємці попередніх черг відсутні, тому позивач з вересня 2015 року взяла на себе відповідальність по догляду за ОСОБА_2 , допомагала їй в побуті, забезпечувала усім необхідним, зокрема, ліками, оплачувала комунальні послуги за дану квартиру. З вересня 2015 року вона постійно проживала з нею однією сім`єю, вела спільний побут, а також здійснила її поховання. Позивач є спадкоємцем за законом і фактично після смерті ОСОБА_2 прийняла спадщину.

Заповіт померлою не складався.

24 січня 2023 року за заявою позивача у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області відкрито спадкову справу № 20/2023. Згідно з поставою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 вересня 2023 року, нотаріусом Шабліян С.М. позивачу рекомендовано в судовому порядку підтвердити факт проживання однією сім`єю більш як п`ять років з померлою.

На підставі наведеного, позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю з вересня 2015 року по вересень 2022 року разом з ОСОБА_2 , а також визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на ненадання судом першої інстанції належної оцінки доказам, які були надані позивачем, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивачки.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на переконання позивача, остання надала належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог які підтверджують тісний сімейний зв`язок між позивачем та ОСОБА_2 . При цьому відповідач по справі проти заявлених позовних вимог не заперечував, та покладався на розсуд суду.

Щодо наявної в матеріалах справи копії договору про надання соціальних послуг, які повинні були надаватися ОСОБА_2 позивач зазначає, що фактичного виконання цього договору не було.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2022 року та копією паспорта померлої. (том 1 а.с.8-11).

Організацією, оплатою та проведенням поховання ОСОБА_2 займалась позивач ОСОБА_1 , яка є невісткою померлої, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 08 липня 1989 року, договором-замовлення № 4997 та накладною №0072 від 14 вересня 2023 року (том 1 а.с.13-15, 28)

Померла ОСОБА_2 хворіла серцево-судинним захворюваннями, що підтверджується медичним виписками (том 1 а.с.17-22).

На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивачем надано спільні сімейні фото зі спадкодавцем та квитанції зі сплати комунальних платежів за період з січня 2021 року по серпень 2023 року (том 1 а.с.30-80).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі договору відчуження в порядку обміну від 14 вересня 1994 року, виданого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-3763 (том 1 а.с.87).

Згідно з актом обстеження квартири у житловому приміщенні по факту проживання від 08 січня 2024 року, складеного зі слів сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , затвердженим директором обслуговуючої будинок організації ТОВ «ДИВОБУД», позивач ОСОБА_1 , яка проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . та вела спільне господарство з 2017 року з ОСОБА_2 (том 1 а.с.96)

Зі спадкової справи № 20/2023, заведеної Першою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 вбачається, що окрім позивача інших спадкоємців, передбачених законом немає, згідно з даними Спадкового реєстру інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні, заповіти від імені померлої не посвідчувались, спадкові договори не укладались.

Постановою нотаріуса від 05 вересня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з не встановленням між позивачем та спадкодавцем факту проживання однією сім`єю не менш п`яти років до моменту відкриття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували факт проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Крім того, оскільки відсутні підстави для встановлення факту проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років, суд відмовив і в заводженні позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , оскільки вона є похідною від основаної вимоги.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

У ст.1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 листопада 2025 року у справі № 394/565/21 до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99)

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц, від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц).

Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 вказав, що про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини, згідно висновків Верховного Суду викладених у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

У ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла висновку, що позивачка постійно проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю в період часу з вересня 2015 року по вересень 2022 року та на час відкриття спадщини, а тому вимога позивачки про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Так, наявні в матеріалах справи копії виписок з медичних карток стаціонарного хворого, свідоцтва про смерть, лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, доводить про обізнаність позивача про стан здоров`я ОСОБА_2 та турботу про неї.

Копією акту обстеження квартири АДРЕСА_2 , який засвідчено особистими підписами мешканців цього будинку, підтверджено факт проживання позивачки у вказаній квартирі разом з ОСОБА_2 з 2017 року.

З копій сімейних фотографій сім`ї померлої, за досить тривалий період часу, вбачається тісний зв`язок між позивачкою та ОСОБА_2 за її життя.

Також довірливість відносин між жінками підтверджується наявністю у позивачки правовстановлюючих документів та технічного паспорта на квартиру, яка за життя належала ОСОБА_2 , платіжних документів на підтвердження сплати квартплати за житло та Акту комісійного обстеження, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації. Вказані обставини, на переконання колегії суддів, доводять факт турботи позивача за місце проживання ОСОБА_2 та ведення сумісного господарства.

Крім того, із копії Договору замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_2 від 14 вересня 2022 року, накладної № 0072 від 14 вересян 2022 року із зазначенням у її змісті про те, що ОСОБА_1 ховала ОСОБА_2 за особисті кошти, що свідчить про турботу позивачки за близьку їй людину, як того вимагають сімейні відносини. При цьому суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_7 про те, що саме вона займалась похованням ОСОБА_2 , оскільки наявні в матеріалах справи письмові доказі свідчать про те, що похованням ОСОБА_2 займалась саме ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до повідомлення КУ «Територіальний центр соціального обслуговування у Центрально-Міському районі» КМР № 124 від 03 квітня 2025 року, померла ОСОБА_2 отримувала в установі соціальну послугу догляду вдома з 12 травня 2020 року по 13 вересня 2022 року, була знята з обліку у зв`язку зі смертю, оскільки отримання померлою ОСОБА_2 соціальної послуги догляду вдома не спростовую факту проживання останньої з позивачкою однією сім`єю.

Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними у справі доказами, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак Денис Сергійович, - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконкому Центрально-Міської районної у місті ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 з вересня 2015 року по вересень 2022 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: