Дата документу 21.01.2026 Справа № 333/8775/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/8775/24 Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/807/103/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Усенка Антона Володимировича, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року представник АТ «Кредобанк» адвокат Павленко С.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 22.10.2019 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-229182.

Згідно з п. 1.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти (надалі кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. 2.4 Кредитного договору, Банк видає позичальнику кредит у розмірі 314 650,42 грн., терміном 60 місяців до 21 жовтня 2024 року на поточні потреби на погашення заборгованості за кредитними договорами, визначеними п. 2.4 Кредитного договору

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 35% річних.

На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином тривалий час не виконує.

Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № CL-229182 від 22.10.2019 року станом на 18.07.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 474 490,20 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 272 053,83 грн.; заборгованості за відсотками 202 436,37 грн.

Зазначав, що АТ «Кредобанк» раніше звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та тілом кредиту у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання у розмірі 341 061,89 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року позов АТ «Кредобанк» було задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року скасовано. Позовні вимоги АТ «Кредобанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» прострочену заборгованість за кредитним договором № CL-229182 від 22.10.2019р., яка утворилась станом на 08.12.2021р. (з урахуванням платежів від 30.05.2022р., 31.05.2022р., 01.08.2022р., 29.09.2022р.), в загальній сумі 23 008 гривень 06 копійок, в тому числі, прострочене тіло кредиту у сумі 20 089 гривень 01 копійка, прострочені відсотки у сумі 2 919 гривень 05 копійок. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 811 гривень 09 копійок.

22.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа по вищевказаній справі.

Зауважує, що ОСОБА_1 на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 19.05.2023 року виконала рішення суду в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором, дані кошти надійшли на рахунок Банку та враховані у розрахунку заборгованості.

01.08.2024 року представник АТ «Кредобанк» звернувся з досудовою вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за актуальною адресою ОСОБА_1

18.08.2024 року досудова вимога до ОСОБА_1 була повернута відправнику, причиною повернення листа стало закінчення встановленого терміну зберігання.

19.08.2024 року досудова вимога була отримана особисто представником ОСОБА_1 - адвокатом Усенко А.В.

ОСОБА_1 не зверталася до Банку для мирного врегулювання спору, адвокат Усенко А.В. звернувся до Банку з пропозицією вирішити питання щодо заборгованості за кредитним договором у позасудовому порядку, однак сторонам не вдалось дійти згоди, мирне врегулювання спору на разі не можливе.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-229182 від 22.10.2019 року станом на 18.07.2024 року у розмірі 474 490,20 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 272 053,83 грн.; заборгованості за відсотками - 202 436,37 грн., та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 7 117,35 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 47 449,02 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № СL-229182 від 22.10.2019 року станом на 18 липня 2024 року у розмірі 474 490 гривень 20 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 7 117 гривень 35 копійок судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Усенко А.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в рамках повторного звернення із позовними вимогами позивач додатково та необґрунтовано здійснив розрахунок заборгованості по відсоткам в розмірі 202 436,37 грн. Нарахування банком відповідачу відсотків за кредитним договором № CL-229182 від 22.10.2019 року після пред`явлення до позивача вимоги від 06.09.2021 року та самого первісного позову в межах цивільної справи № 333/1022/22 є безпідставним. При цьому, АТ «Кредобанк» у цій справі позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК України не заявляв.

Вважає, що для встановленої фактичної суми заборгованості за відсотками, слід виходити з обставин, встановлених постановою Запорізького апеляційного суду у справі № 333/1022/22, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Зауважує, що судом першої інстанції не враховано, що Комунарським районним судом м. Запоріжжя та в подальшому Запорізьким апеляційним судом вже була розглянута справа № 333/1022/22, яка є тотожною із цією справою, тому провадження у справі підлягає закриттю. В обох справах (№ 333/1022/222 та № 333/8775/24) зберігається склад сторін: АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , предмет позову: стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-229182 від 22.10.2019 року, підстави позову заборгованість за кредитним договором № CL-229182 від 22.10.2019 року.

Від представника АТ «Кредобанк» - адвоката Павленко С.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Також, від представника ОСОБА_1 адвоката Шелудько О.О. на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вона зазначає, що не погоджується з відзивом на апеляційну скаргу, звертає увагу, що матеріально-правові вимоги в справі № 333/1022/22 та в справі № 333/8775/24 тотожні, а твердження про те, що предмет двох позовів відрізняється хибне.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить із того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справу, сторона відповідача реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, сторона позивача у відзиві, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності сторін, їх представників.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № CL-229182, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору сума кредиту складає 314 650,42 грн.

Строк (термін) кредитування складає 60 місяців терміном до 21.10.2024 року (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п. 2.4 кредитного договору.

Згідно з п. 4.1. договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35% річних.

Пунктом 6.1. визначено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього.

Відповідно до п. 6.6.1.1. договору, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у першу чергу прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом.

На виконання умов кредитного договору від 22.10.2019 року № CL-229182 АТ «Кредобанк» перерахував ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 314 650,42 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 22.10.2019 року № 60973405 на суму 14 789 грн., № 60973409 на суму 7 763,86 грн., № 60973407 на суму 16 349 грн., № 60973413 на суму 55 796,75 грн., № 60973411 на суму 7 966,04 грн., № 60973417 на суму 169 777,08 грн., № 60973419 на суму 31 288 грн., № 60973423 на суму 10 920,69 грн., рухом грошових коштів по рахунку з 22.10.2019 року по 18 липня 2024 року.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 07 грудня 2022 року позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 284 406 грн. 43 коп. заборгованості за тілом кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 4 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 4 266 грн. 17 коп. судового збору.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у цій справі скасовано. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» прострочену заборгованість за кредитним договором № CL-229182 від 22.10.2019р., яка утворилась станом на 08.12.2021р. (з урахуванням платежів від 30.05.2022р., 31.05.2022р., 01.08.2022р., 29.09.2022р.), в загальній сумі 23 008 гривень 06 копійок, в тому числі, прострочене тіло кредиту у сумі 20 089 гривень 01 копійка, прострочені відсотки у сумі 2 919 гривень 05 копійок. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 811 гривень 09 копійок.

З урахуванням скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення апеляційною інстанцією по справі № 333/1022/22, 08.06.2023р. було видано виконавчі листи у цій справі.

Дані виконавчі листи було пред`явлено на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. 04.08.2023 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. було відкрито виконавче провадження, а саме, виконавче провадження № 72437364 на підставі виконавчого листа по справі № 333/1022/22, виданого 08.06.2023 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 008,06 грн. 04.08.2023 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. було винесено постанову про арешт майна боржника на все рухоме та нерухоме майно у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди виконавцю у розмірі 25 628,87 грн. 08.08.2023 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. було винесено постанову про арешт майна боржника по ВП № 72437364, а саме на грошові кошти, що містяться на рахунках в банківських установах. 22.08.2023 р. приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.

31 липня 2024 року за № 3681/2023 року АТ «Кредобанк» направив ОСОБА_1 досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Однак, її було повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

31 липня 2024 року за № 3682/2023 року АТ «Кредобанк» направив адвокату Усенко А.В. представнику ОСОБА_1 досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 . 19 серпня 2024 року досудова вимога була отримана особисто адвокатом. Відповідно до матеріалів справи адвокат Усенко А.В. надає ОСОБА_1 правову допомогу на підставі ордера серії АР № 1204879 та договору про надання правничої допомоги № б/н від 27 червня 2022 року.

Отже, Банк виконав вимоги кредитного договору та дотримався положень чинного законодавства України щодо кредитування, здійснивши досудове врегулювання спору шляхом направлення на адресу реєстрації позичальника та представника позичальника досудові вимоги про дострокове виконання зобов`язань через наявні порушення умов кредитного договору.

Однак, ОСОБА_1 продовжує порушувати умови кредитного договору та має заборгованість за кредитним договором, а саме за тілом кредиту та відсотками.

ОСОБА_1 виконала судове рішення Запорізького апеляційного суду від 19.05.2023 р. щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором, кошти надійшли на рахунок Банку та враховані у розрахунку заборгованості, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 35% річних.

Згідно п. 4.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 9.2. Кредитного договору, Кредитний договір набуває чинності з дня підписання його Сторонами та діє до повного виконання ними зобов`язань.

За положеннями п. 10.3.3.2. Кредитного договору, Банк має право припинити нарахування процентів за користування кредитом та належних до сплати Позичальником Банку комісій за цим Кредитним договором шляхом надіслання Банком Позичальнику письмового повідомлення про таке припинення з дати визначеної самостійно Банком у такому повідомленні, у разі наявності до зазначеної дати хоча б однієї з наступних обставин: звернення Банку до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями та іншими належними до сплати за цим Кредитним договором платежами. Аналіз вищевказаних положень договору свідчить про те, що проценти нараховуються на суму кредиту, що перебуває в користуванні Позичальника до повного погашення заборгованості за даним кредитним договором.

На підставі п. 6.9 договору, банк у випадках, передбачених п. 3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Згідно з п. 6.10 договору, позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31 календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

Також судом встановлено, що відповідач взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, чим порушила умови договору.

Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № CL-229182 від 22.10.2019 р., станом на 18.07.2024 р. заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 474 490,20 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту 272 053,83 грн.; заборгованості за відсотками 202 436, 37 грн.

Задовольняючи позов АТ «Кредобанк», суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за невиконання умов укладеного договору відповідач повинен сплатити заборгованість за тілом кредиту, а також заборгованість за відсотками, оскільки позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та у встановлені строки кредитні кошти не повернув.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № СL-229182 від 22.10.2019 року станом на 18 липня 2024 року в загальному розмірі 474 490,20 грн., оскільки умови укладеного договору виконані не були та фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Усенко А.В., про те, що нарахування банком відповідачу відсотків за кредитним договором після пред`явлення до позивача вимоги 06.09.2021 року та позову в межах цивільної справи № 333/1022/22 є безпідставним, що Комунарським районним судом м. Запоріжжя та в подальшому Запорізьким апеляційним судом вже була розглянута справа № 333/1022/22, яка є тотожною із цією справою, тому провадження у справі підлягає закриттю, висновків суду першої інстанції не спростовують з наступних підстав.

На виконання постанови суду апеляційної інстанції по справі № 333/1022/22 ОСОБА_1 сплатила лише прострочену заборгованість за тілом та відсотками.

У справі № 333/1022/22 предметом спору була заборгованість за Кредитним договором № CL-229182 від 22.10.2019 р., станом на 08.12.2021 р. у розмірі 341 061,89 грн. У справі, що переглядається, предметом спору є заборгованість по Кредитному договору № CL-229182 від 22.10.2019 р. станом на 18.07.2024 р. у розмірі 474 490,20 грн. Підставою для звернення з позовною заявою у справі № 333/8775/24 стало те, що після сплати простроченої заборгованості відповідач продовжує порушувати умови кредитного договору та має заборгованість за Кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що «АТ «Кредобанк» направляв до позичальника досудову вимогу 06.09.2021 року та, відповідно, змінив строк кредитування, суперечать висновкам, викладеним у вищевказаній постанові Запорізького апеляційного суду у справі № 333/1022/22.

За своїм змістом інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Усенка Антона Володимировича, залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко