Справа №:2-2910/2011
Провадження №: 2-з/755/6/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про зупинення виконання за виконавчим документом у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ АКБ «Індустріалбанк», Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Д.В., про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.С. від 06 січня 2026 року № 159 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 січня 2026 року, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2026 року справу прийнято до провадження судді Хромової О.О.

З матеріалів справи встановлено, що 23 грудня 2025 року (вхід. від 25 грудня 2025 року № 78374) представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав заяву про забезпечення позову.

На обгрунтування заяви представник зазначив, що подальші виконавчі дії здійснюються за виконавчим листом, можливість примусового виконання якого оспорюється у даній справі у зв`язку зі спливом строку пред`явлення до виконання. У даній справі оспорюється не розмір заборгованості, а сама можливість примусового виконання виконавчого листа у зв`язку зі спливом строку його пред`явлення до виконання. Додатково ризик посилюється тим, що заявником оспорюється факт подвійного стягнення за одним зобов`язанням, а також подальші утримання можуть призвести до надмірного/повторного стягнення до вирішення спору судом. Ризик є реальним і безпосереднім: постановою приватного виконавця від

17 грудня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 розпочато зернення стягнення на доходи заявника. Такі утримання можуть бути здійснені до ухвалення рішення у справі, що створює незворотні наслідки та істотно ускладнює ефективний захист.

З огляду на викладене, на підставі положень статей 149, 150 ЦПК України просив вжити заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Боднару Д.В. вчиняти будь-які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, у тому числі звернення стягнення на доходи, списання коштів з рахунків, накладення/підтримання арештів, направлення вимог/постанов до банків та роботодавця до вирішення справи по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 січня 2026 року заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Суддя, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, доходить таких висновків.

Порядок подання та розгляду заяв про забезпечення позову у цивільному процесуальному законодавстві врегульовано положеннями Глави 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову встановлено статтею 151 ЦПК України.

Частиною першою статті 152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Позов це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст.

Під предметом позову слід розуміти певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміст позову - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду.

Судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення спору і набрання судовим рішенням законної сили суд здійснює контроль за його виконанням, а також захист прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.

Визнання виданого судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню і, як наслідок - припинення стягнення за цим виконавчим документом, відбувається за правилами спеціального виду провадження в цивільному судочинстві, що є відмінним від позовного.

Таким чином, цивільне процесуальне законодавство не передбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову на стадії вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), в тому числі при зверненні сторони із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у порядку статті 432 ЦПК України.

Водночас, слід врахувати таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання, однак безпосередньо виконання забезпечується відповідними органами державної виконавчої служби, а не судом.

Відповідно до норми частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (частина друга статті 432 ЦПК України).

Частина третя цієї статті визначає, що до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Підпунктом 17.3 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до розгляду судом заяви про виправлення помилки у виконавчому документі та/або визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд має право витребувати виконавчий документ і зупинити виконання за виконавчим документом;

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

На підставі викладеного, враховуючи заявлене ОСОБА_1 клопотання про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, суд приходить до висновку про наявність підстав для зупинення виконання за виконавчим документом, оскільки є підстави вважати, що у разі задоволення судом заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можуть виникнути підстави для оскарження дій і рішень державного виконавця, в проваджені якого перебуває виконавче провадження, що, в свою чергу, може привести до зволікання із виконанням судового рішення і зменшення ефективності виконавчого провадження, тому зупинення виконання за виконавчим документом зможе запобігти вчиненню таких дій, які б можливо було оскаржувати в подальшому, що відповідає викладеним в Законі України «Про виконавче провадження» засадам законності, диспозитивної та забезпечення прав на оскарження дій і рішень державного виконавця.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 149, 150, 432, 260, 261, 353, 354, 432, підпунктом 17.3 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про зупинення виконання за виконавчим документом у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого листа від 16 травня 2012 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2-2910/11, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 144 076,90 грн, судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 120,00 грн, а всього загальною сумою 145 637,67 грн, до розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Боднар Денис Володимирович, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова