Справа № 509/3865/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу № 509/3865/16-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Панченко О. О., зареєстрованого в реєстрі за № 702, ОСОБА_2 придбала земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; вказаний договір зареєстровано Таїровською селищною радою за №ДК-1473 15 травня 2003. Позивачка для надання дозволу на будівництво житлового будинку звернулась у 2006 з заявою до Таїровської селищної ради, проте рішенням Таїровської селищної ради від 31 серпня 2006 року № 283 відмовлено у надання такого дозволу з посиланням на те, що рішенням Таїровської селищної ради від 16 вересня 2004 № 446 земельна ділянка, площею 0,0967 га, передана в порядку безоплатної приватизації у власність ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ).

Позивач зазначила, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ) на підставі посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н. Ф. 17 березня 2006 за реєстровим № 1692 договору купівлі-продажу продала частину площею 0,05 га від набутої в порядку приватизації земельної ділянки площею 0,0967 га ОСОБА_3 .

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2013 в справі №1521/5393/12, залишеною без змін в апеляційному та касаційному порядку, визнано незаконним та скасовано рішення Таїровської селищної ради від 16 вересня 2004 № 446 щодо передачі земельної ділянки площею 0,0967 га по АДРЕСА_1 житловий масив «Червоний хутір» с. Мізікевича у власність в порядку приватизації ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 червня 2016 в справі № 1521/3260/12, залишеним без змін в апеляційному порядку, зокрема: визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0967 га серії ЯА №133422, виданий 08 листопада 2004 на ім`я ОСОБА_4 ; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 369594, виданий 08 листопада 2004 на ім`я ОСОБА_6 ; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ) на земельну ділянку площею 0,0967 га за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же судовим рішенням відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , визнання недійсним державного акту на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з посиланням на неправильний спосіб захисту порушеного права.

ОСОБА_10 , після збільшення 14 березня 2017 позовних вимог, просила:

- витребувати у відповідача ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, житловий масив «Червоний хутір», АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 ;

- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 листопада 2016 відкрито провадження у справі №509/3865/16-ц.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- позивачка ОСОБА_2 , є власником спірної земельної ділянки, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 квітня 2003 (т.1 а.с.6). 29 червня 2010 відповідачка ОСОБА_3 зареєструвала (отримала) Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 768246 на вказану земельну ділянку (т.1 а. с. 8);

- позивачка, будучи власником спірної земельної ділянки, просить витребувати (вилучити) спірну земельну ділянку у відповідачки. В ході судового розгляду позивачка ОСОБА_2 відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належних та допустимих доказів належної реєстрації спірної земельної ділянки не надала. Крім того, позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка фактично перебуває у користуванні відповідачки. Позивачка самостійно визначає і обґрунтовує в позові, в чому саме порушення її прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого, вирішує питання наявності чи відсутності підстав правого захисту. Позивачка може скористатися засобом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом із числа передбачених статті 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права. Відсутність порушеного права чи не відповідність обраного позивачем способу його захисту способом визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою прийняття судового рішення про відмову в задоволені позову. Таким чином з урахуванням предмету позову, обставин, які були встановлені судом, суд вважав, що позивачка звернулась до суду у неефективний спосіб судового захисту своїх прав та інтересів;

- позивачка просить визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним та його скасувати. Державний акт був виданий та зареєстрований Таїровською селищною радою. Позивачка в порядку статті 51 ЦПК України з клопотанням про залучення як співвідповідача органу місцевого самоврядування не зверталась. З урахуванням цих обставин, суд зробив висновок, що позивачка звернулась до суду не до всіх осіб права та обов`язки, а також інтереси яких порушуються;

- позивачка просила суд визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності відповідачки. В ході судового розгляду позивачка не надала суду, належних та допустимих доказів, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належної реєстрації спірної земельної ділянки в компетентних установах;

- в ході судового розгляду з боку відповідачки надійшла заява про застосування позовної давності. (Т.2 а. с. 5). З матеріалів справи видно, що між сторонами існує тривалий час спір щодо спірної земельної ділянки, тому посилання відповідачки, на те, що вона була обізнана в існування предмету позову, суд вважав помилковою позицію, так як, спір який виник в 2007 року стосувався іншого предмету позову, який був вирішений тільки 27 вересня 2016 року з моменту набрання чинності судового рішення. Таким чином суд вважав, що позивачка не пропустила позовної давності, а тому підстав для застосування позовної давності при розгляді цього позову не має, а сама заява не знайшла свого обґрунтування;

- відповідно до статті 13 ЦПК України в межах позовних вимог, позивачка під час судового розгляду згідно з статтею 263 ЦПК України не змогла належним чином обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17.10.2024 рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.11.2021 змінено в його мотивувальній частині та залишено без змін в його резолютивній частині ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

- переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, зміну рішення суду першої інстанції у його мотивувальній частині викладенням в редакції даної постанови та залишення без змін рішення суду в його резолютивній частині з огляду на наступне.

ОСОБА_2 на підтвердження права власності на земельну ділянку площею 0,15 га «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за адресою: АДРЕСА_1 надала Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О. О. 25 квітня 2003, зареєстрований в реєстрі за № 702. У цьому договорі купівлі продажу вказано, що земельну ділянку ОСОБА_2 купила у ОСОБА_11 , яка в свою чергу купила земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області 18 грудня 2002, зареєстрованого в реєстрі за № 5748;

- за наявною в справі інформацією відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області, відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області в органах Держземагентства та Держгеокадастру відсутні рішення органу місцевого самоврядування про надання ОСОБА_12 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; відсутня інформація про заповнення, підписання, здійснення державної реєстрації державних актів на ім`я ОСОБА_12 , потому на ім`я ОСОБА_11 , потому на ім`я ОСОБА_2 ; відсутня технічна документація із землеустрою на вказану земельну ділянку на ім`я ОСОБА_12 , потому на ім`я ОСОБА_11 , потому на ім`я ОСОБА_2 ; відсутні інформація про формування уповноваженими органами як об`єкту земельної ділянки площею 0,15 га, облік такої ділянки та присвоєння кадастрового номеру ділянці площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , тощо;

- таким чином, окрім договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Панченко О.О. 25 квітня 2003, зареєстрованого в реєстрі за №702, ОСОБА_2 не має жодного іншого виготовленого, виданого та зареєстрованого в установленому законом порядку документу на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 ; законність набуття ОСОБА_12 земельної ділянки у власність та послідуючого переходу земельної ділянки від ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , яка продала ділянку ОСОБА_2 з наявних в справі доказів не прослідковується;

- дійсно, є ряд судових рішень щодо земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 . Судові рішення у справах №1521/3260/12, №1521/5393/12, №509/3864/16-ц тощо самі по собі не надають підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , з якими вона звернулась до суду у справі № 509/3665/16-ц, що наразі переглядається;

- так, земельна ділянка площею 0,0967 га кадастровий номер :02:005:0485, що розташована: АДРЕСА_1 , була сформована як об`єкт уповноваженими на то органами, обліковувалась, щодо вказаної земельної ділянки виготовлялась документація із землеустрою, приймались органом місцевого самоврядування рішення тощо. Скасування судовим рішенням рішення ради щодо земельної ділянки площею 0,0967 га не має наслідком те, що ця ділянка є частиною ділянки площею 0,15 га, що продана/куплена по Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003, оскільки відсутні законні облік, формування, виготовлення технічної документації із землеустрою тощо на земельну ділянку площею 0,15 га. Так же само, земельна ділянка площею 0,0500 га кадастровий номер :02:005:1531, що як частина земельної ділянки площею 0,0967 га кадастровий номер :02:005:0485 за адресою: АДРЕСА_1 , що була продана/куплена по Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2006, є ділянкою, що була сформована як об`єкт уповноваженими на то органами, обліковувалась, на вказану земельну ділянку виготовлялась документація із землеустрою тощо. Скасування судовим рішенням рішення ради щодо земельної ділянки площею 0,0967 га не має наслідком те, що ділянка площею 0,0500 га кадастровий номер :02:005:1531 є частиною ділянки площею 0,15 га, що продана/куплена по Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003, оскільки відсутні законні облік, формування, виготовлення технічної документації із землеустрою тощо на земельну ділянку площею 0,15 га. Відсутність технічної документації із землеустрою, виданого та визнаного уповноваженими на то органами державного акту на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 тощо унеможливлює проведення експертних земельно-технічних досліджень у справі, що наразі переглядається, оскільки встановити (відновити) місцезнаходження земельної ділянки, набутої ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу, неможливо. Встановлення чи порушення меж (або накладення) земельних ділянок не може ґрунтуватися на припущеннях. Відновити місцезнаходження земельної ділянки ОСОБА_2 за наявним договором купівлі-продажу без технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, каталогу координат зовнішніх меж земельної ділянки, орієнтовного місцеположення земельної ділянки за даними цифрової моделі та плану фактичного розташування внесених в Державний земельний кадастр земельних ділянок по ж/м «Червоний хутір» с. Мізікевича тощо за наявними в справі документами неможливо. Порушення прав позивача ОСОБА_2 , за захистом яких вона звернулась до суду, відповідачем ОСОБА_3 є недоведеним і правові підстави для задоволення позову відсутні;

- положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Позивач ОСОБА_2 не надала належних, допустимих, достовірних доказів, які б у сукупності були достатніми для висновку про порушення права, щодо якого заявлено позовні вимоги, відповідачем ОСОБА_3 . За таких обставин, відмова у позові має ґрунтуватися на безпідставності матеріально-правової вимоги до ОСОБА_3 , а не наслідках спливу позовній давності, тому у даній справі не надається оцінка позовній давності вимог ОСОБА_2 .

Постановою Верховного у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.07.2025 ухвалено:

- рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021, постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про витребування земельної ділянки площею 0,05 га та розподілу судових витрат скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

- рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 та постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,05 га змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

- постанову Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га скасувати, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 в цій частині залишити в силі.

Передаючи справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог про витребування земельної ділянки площею 0,05 га Верховний суд у постанові від 09.07.2025 зазначив, що за участі сторін цієї справи були розглянуті інші справи (№1521/3260/12, №1521/5393/12), про те суд першої інстанції взагалі не аналізував які саме обставини були встановлені в тих справах на які посилався позивач в позовній заяві (уточненій); апеляційний суд у постанові зазначив, що судові рішення у справах № 1521/3260/12, №1521/5393/12, самі по собі не надають підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , з якими вона звернулась до суду у даній справі та взагалі не аналізував які саме обставини були встановлені в тих справах.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.07.2025 цивільну справу №509/3865/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння прийнято до свого провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.08.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Галюров М.Ю., в якому останній просить суд відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.09.2025 у справі №509/3865/16-ц в задоволенні заяви предстваника позивача адвоката Пудлінської Лариси Іванівни про призначення у справі судової землевпорядної експертизи відмовити.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.09.2025 у справі №509/3865/16-ц підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння закрито. Призначено справу до судового розгляду на 05.11.2025 о 10 год. 00 хв.

05.11.2025 року під час судового розгляду судом заслухано вступні слова представників сторін, досліджено докази по справі та оголошено перерву перед судовими дебатами до 01.12.2025 року 13 год 00 хв.

Однак, 01.12.2025 року судове засідання не відбулось через відсутність електроенергії в приміщенні суду, та неможливість фіксування судового засідання технічними засобами. У зв`язку з чим судовий розгляд справи відкладено на 08.01.2026 року 13 год. 00 хв.

06.01.2026 через підсистему «Електронний суд» предстваника позивача адвокат Пудлінська Л.І. подала заяву в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав того, що рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.06.2016 у справі №1521/3260/12 та постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2013 у справі №1521/5393/12 мають преюдиціальне значення для даної справи, з підстав викладених в самій заяві.
08.01.2026 в судовому засіданні представник позивача адвокат Пудлінська Л.І. в режимі відеоконференцзв`язку позов підтримала у повному обсязі.
Представники відповідача адвокат Галюров М.Ю. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву 24.12.2025 через підсистему «Електронний суд» про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.
Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О. О. 25 квітня 2003 року, зареєстрованим в реєстрі за №702, ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,15 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Таїровської с/ради Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: рілля 0,15 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_11 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ТЇ №2562-18 від 24 квітня 2003, виданого згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області 18 грудня 2002 за реєстровим №5748. В Договорі вказано, що договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі Державного акту на право приватної власності на землю. Договір зареєстровано Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 15 травня 2003 за №ДК-1473.
Рішенням виконкому Таїровської селищної ради № 283 від 31 серпня 2006 «Про розгляд заяви Зимовкіної» за заявою ОСОБА_2 з проханням дозволити будівництво житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено ОСОБА_2 у будівництві житлового будинку на вказаній земельній ділянці до з`ясування обставин. Рішення виконкому Таїровської селищної ради № 283 від 31 серпня 2006 ОСОБА_2 оскаржила в судовому порядку.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 у справі № 509/3864/16-ц, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 та постановою Верховного Суду від 29 травня 2024 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №283 від 31 серпня 2006.
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_13 , який діяв від імені ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н. Ф., 17 березня 2006, зареєстрованого в реєстрі за № 1692, ОСОБА_6 купила частину земельної ділянки площею 0,05 га (із них 0,05 га рілля, загальна площа 0,0967 га), що знаходиться в АДРЕСА_1 , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
Земельна ділянка належала продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 369594, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 08 листопада 2004 згідно рішення 13-ої сесії ІУ скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16 вересня 2004 № 446-ІУ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №6, кадастровий номер :02:005:0485. В Договорі вказано, що цей договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Договір зареєстровано Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 17 березня 2006 за №ДК-3765.
04 червня 2010 року Таїровською селищною радою на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2006 за реєстровим №1692, видано ОСОБА_3 державний акт серія ЯЛ №768246 на право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», кадастровий номер :02:005:1531, що розташована по АДРЕСА_1 .
Державний акт складено у двох примірниках, один з яких передано власникові земельної ділянки, другий зберігається у відділі Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №08 04 червня 2010.
Для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлено у 2010 ПП «Науково-виробничий центр землеустрою та оцінки» Технічна документація із землеустрою.
Відповідно до інформації відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області в архіві відділу на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 зберігається:
-технічна документація, виготовлена у 2004 ПП «Земконсалт» щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_14 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
-технічна документація, виготовлена у 2010 році ПП «Науково-виробничим центром землеустрою та оцінки» щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Відповідно до інформації відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області в архіві відділу на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 не надходила на зберігання документація із землеустрою на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 та не зберігається технічна документація на ім`я ОСОБА_12 (яка містить рішення 14 сесії 12 скликання №11 від 23 січня 1998 та рішення виконкому №524 від 02 листопада 2001 Таїровської селищної ради), на ім`я ОСОБА_11 , на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не заповнювались, не підписувались та не здійснювалась державна реєстрація:
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія Ш-ОД №085480 від 22 листопада 2001 на ім`я ОСОБА_12 ;
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія Ш-ОД №049353 від 24 квітня 2003 на ім`я ОСОБА_11 ;
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія П-ОД №068925 від 12 червня 2003 на ім`я ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 документація із землеустрою щодо реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку до архіву управління на зберігання не надходила щодо:
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія Ш-ОД №085480 від 22 листопада 2001 на ім`я ОСОБА_12 ;
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія Ш-ОД №049353 від 24 квітня 2003 на ім`я ОСОБА_11 та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія Ш-ОД №049353 від 07 травня 2003 на ім`я ОСОБА_11 ;
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія П-ОД №068925 від 12 червня 2003 на ім`я ОСОБА_2 .
За інформацією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 документація із землеустрою щодо реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку в архіві управління на зберіганні знаходиться щодо:
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА №369594 на ім`я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:005:0485; підстава видачі: рішення 13-ої сесії 4 скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16 вересня 2004 №446. Згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, що зберігається в управлінні, державний акт зареєстровано за №36 від 08 листопада 2004;
-Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЛ №768246 на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :02:005:1531; підстава видачі: договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2006, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н. Ф., зареєстрованого в реєстрі за №1692. Згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, що зберігається в управлінні, державний акт зареєстровано за №08 від 29 червня 2019.
Рішенням Овідіопольского районного суду Одеської області від 11 лютого 2013 у справі № 1521/5393/12, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 березня 2014 позов ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, за участю 3-їх осіб: ОСОБА_15 та ОСОБА_3 про визнання нечинним рішення задоволено;
-визнано нечинним рішення ХІІІ сесії Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 446-ІV від 16 вересня 2004 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок загальною площею 17,2423 га для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок), розташованих в межах населеного пункту жилмасиву «Червоний Хутір» с. Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області та передачу у власність громадянам земельних ділянок для вказаних цілей» - в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення і передачі у власність громадянки ОСОБА_4 земельної ділянки АДРЕСА_2 .
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 червня 2016 в справі № 1521/3260/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2016 та постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 позов ОСОБА_16 задоволено частково;
-визнано недійсним, виданий на підставі рішення 13-ї сесії ІV скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16 вересня 2004 №446-ІV, державний акт, бланк серії ЯА № 163422, зареєстрований 8 листопада 2004 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №36, на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер :02:005:0485, яка розташована на АДРЕСА_1 ;
-визнато недійсним, виданий на підставі рішення 13-ї сесії ІV скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16 вересня 2004 №446-ІV, державний акт, бланк серії ЯА №369594, зареєстрований 8 листопада 2004 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №36, на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер :02:005:0485, яка розташована на АДРЕСА_1 ;
-скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_17 на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер :02:005:0485, яка розташована на АДРЕСА_1 ;
-в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 , а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_15 до ОСОБА_2 , Таїровської селищної ради про визнання незаконним володільцем земельної ділянки, зобов`язання звільнити земельну ділянку, визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним і скасування державного акту і зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, знести огорожу, самочинно збудовану будівлю відмовлено.
Згідно ст.10-13ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У відповідності до ст.ст.76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі №1521/5393/12, зокрема, встановлено, що:

- на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003 (реєстр. № 702), позивачка ОСОБА_2 на законних підставах набула право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,150 га, розміщену на землях Таїровської с/р Овідіопольського району Одеської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала продавцю ОСОБА_11 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ТЇ № 2562-18 від 24 квітня 2003, виданого згідно нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 18 грудня 2002. Вказаний нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу від 25 квітня 2003 (реєстр. № 702), відповідно до якого ОСОБА_2 правомірно і законно набула право приватної власності на вказану земельну ділянку, 15 травня 2003 у встановленому законом порядку був зареєстрований Таїровською с/р за № ДК-1473, що підтверджується відповідною відміткою на зворотному боці договору, і після цього, 12 червня 2003 року ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 068925, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № ТІ 2680-18;

- ухвалюючи оспорюване рішення Таїровської с/р, остання розпорядилася земельною ділянкою, яке не належала громаді, була у власності ОСОБА_2 , порушивши тим самим норми діючого законодавства щодо повноважень органів місцевого самоврядування та порядку передачі земель у власність громадянці ОСОБА_18 ;

- на час прийняття селищною радою оскаржуваного рішення, землі державної та комунальної власності на території Таїровської с/р не були розмежовані, тому Таїровська с/р повинна була керуватися п. 12 Розділу Х Перехідних Положень Земельного Кодексу України, відповідно до яких до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність) в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Проаналізувавши обставини у справі №1521/5393/12, суд дійшов висновку, що судові рішення у вказаній справі не мають преюдиційного значення при розгляді даної справи, оскільки:

-у справі №1521/5393/12 встановлено, що ухвалюючи спірне рішення сільська рада вийшла за межі повноважень органу місцевого самоврядування, які визначені Законом, тобто рішення сільської ради скасовано судом у зв`язку з недотриманням процедури його ухвалення;

-у справі №1521/5393/12 не встановлено те, що земельна ділянка площею 0,0967 га, яка передана у власність ОСОБА_18 , є частиною земельної ділянки площею 0,15 га, яка є власність ОСОБА_2 ;

-у справі №1521/5393/12 відсутні належні та допустимі докази накладення земельної ділянки площею 0,0967 га на земельну ділянку площею 0,15 га;

-у справі №1521/5393/12 відсутні докази, що земельна ділянка площею 0,15 га сформована, тоді як земельна ділянка площею 0,0967 га сформована.

У справі №1521/3260/12, зокрема, встановлено, що:

- рішенням 13 сесії Таїровської селищної ради № 446-ІУ від 16 вересня 2004 затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок загальною площею 17,2423 га для будівництва та обслуговування жилих будинків і ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 , а нині ОСОБА_8 ) передано у власність земельну ділянку площею 0,0967 га розміщену за АДРЕСА_1 , та 08 листопада 2004 їй видано державний акт, бланк серії ЯА №163422, реєстраційний номер 36, на право власності на цю земельну ділянку;

- в подальшому ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_9 і 08.11.2004 їй був виданий державний акт, бланк серії ЯА №369594, реєстраційний номер 36 на право власності на спірну земельну ділянку;

згідно договору купівлі-продажу від 17 березня 2006 ОСОБА_13 , який діяв від імені ОСОБА_6 , продав, а ОСОБА_3 купила частину земельної ділянки площею 0,05 га, яка розташована за АДРЕСА_1 , і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

- договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, ніким не оспорений та не визнаний недійсним;

- ОСОБА_19 та ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку набули на підставі договорів купівлі-продажу, а не в порядку приватизації. Крім того, з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003 слідує, що право власності ОСОБА_19 було також підтверджено державним актом на право приватної власності на землю ТЇ №2562-18 від 24 квітня 2003, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2002. В дійсності державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 видавався.

У справі № 1521/3260/12 суди, зокрема, вказали, що ОСОБА_2 не була стороною укладеного 17 березня 2006 ОСОБА_13 , який діяв від імені ОСОБА_6 , і ОСОБА_3 договору купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,05 га, яка розташована за АДРЕСА_1 , а тому належним способом захисту порушеного права власності ОСОБА_2 в цій ситуації є витребування майна - земельної ділянки від нинішнього його володільця ОСОБА_3 шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Проаналізувавши обставини у справі №1521/3260/12, суд дійшов висновку, що судові рішення у вказаній справі не мають преюдиційного значення при розгляді даної справи, оскільки:

-у справі №1521/3260/12 встановлено, що державні акти ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 , а нині ОСОБА_8 ) на право власності на земельну ділянку площею 0,0967 га є недійсними оскільки судовим рішення скасовано рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність останній цієї земельної ділянки, тобто не з підстав того, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 , а нині ОСОБА_8 ) отримала державні акти на право власності на земельну ділянку, яка належала на той час ОСОБА_2 ;

-у справі №1521/3260/12 не встановлено те, що земельна ділянка площею 0,0967 га, яка передана у власність ОСОБА_18 , є частиною земельної ділянки площею 0,15 га, яка є власністю ОСОБА_2 ;

-у справі №1521/3260/12 не встановлено, що земельна ділянка площею 0,05 га, яку придбала у власність ОСОБА_3 , є частиною земельної ділянки площею 0,15 га, яка є власністю ОСОБА_2 ;

-у справі №1521/3260/12 відсутні належні та допустимі докази накладення земельної ділянки площею 0,0967 га на земельну ділянку площею 0,15 га;

-у справі №1521/3260/12 відсутні належні та допустимі докази накладення земельної ділянки площею 0,05 га на земельну ділянку площею 0,15 га;

-у справі №1521/5393/12 відсутні докази, що земельна ділянка площею 0,15 га сформована, тоді як земельні ділянки площею 0,0967 га та площею 0,05 га сформовані.

Отже, судові рішення у справах №1521/3260/12, №1521/5393/12 не мають преюдиціального значення для даної справи для витребування спірної земельної ділянки.

Окрім того, судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0967 га кадастровий номер :02:005:0485, що розташована: АДРЕСА_1 , була сформована як об`єкт уповноваженими на то органами, обліковувалась, щодо вказаної земельної ділянки виготовлялась документація із землеустрою, приймались органом місцевого самоврядування рішення тощо.

Скасування судовим рішенням рішення ради щодо земельної ділянки площею 0,0967 га не має наслідком те, що ця ділянка є частиною ділянки площею 0,15 га, що продана/куплена по Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003, оскільки відсутні законні облік, формування, виготовлення технічної документації із землеустрою тощо на земельну ділянку площею 0,15 га.

Так само, земельна ділянка площею 0,05 га кадастровий номер :02:005:1531, що як частина земельної ділянки площею 0,0967 га кадастровий номер :02:005:0485 за адресою: АДРЕСА_1 , що була продана/куплена по Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2006, є ділянкою, що була сформована як об`єкт уповноваженими на то органами, обліковувалась, на вказану земельну ділянку виготовлялась документація із землеустрою тощо.

Скасування судовим рішенням рішення ради щодо земельної ділянки площею 0,0967 га не має наслідком те, що ділянка площею 0,05 га кадастровий номер :02:005:1531 є частиною ділянки площею 0,15 га, що продана/куплена по Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2003, оскільки відсутні законні облік, формування, виготовлення технічної документації із землеустрою тощо на земельну ділянку площею 0,15 га.

Крім того, судовими рішенням у справах №1521/3260/12, №1521/5393/12 не встановлено факт того, що земельна ділянка площею 0,0967 га кадастровий номер :02:005:0485, земельна ділянка площею 0,05 га кадастровий номер :02:005:1531 є частиною земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин. (п.87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20).

Враховуючи те, що судовими рішенням у справах №1521/3260/12, №1521/5393/12, які набрали законної сили, не встановлено факт того, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.04.2003, ці рішення самі по сабі не мають приюдиційного значення для даної справи та не можуть бути підставою для задоволення позову.
ОСОБА_2 на підтвердження права власності на земельну ділянку площею 0,15 га надала до суду Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. 25 квітня 2003, зареєстрований в реєстрі за №702.
Згідно цього договору купівлі-продажу земельну ділянку ОСОБА_2 купила у ОСОБА_11 , яка в свою чергу купила земельну ділянку на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області 18 грудня 2002, зареєстрованого в реєстрі за №5748.
За наявною в справі інформацією відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області, відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області в органах Держземагентства та Держгеокадастру відсутні рішення органу місцевого самоврядування про надання ОСОБА_12 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; відсутня інформація про заповнення, підписання, здійснення державної реєстрації державних актів на ім`я ОСОБА_12 , потому на ім`я ОСОБА_11 , потому на ім`я ОСОБА_2 ; відсутня технічна документація із землеустрою на вказану земельну ділянку на ім`я ОСОБА_12 , потому на ім`я ОСОБА_11 , потому на ім`я ОСОБА_2 ; відсутні інформація про формування уповноваженими органами як об`єкту земельної ділянки площею 0,15 га, облік такої ділянки та присвоєння кадастрового номеру ділянці площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , тощо.
Отже, окрім Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Панченко О.О. 25 квітня 2003, зареєстрованого в реєстрі за №702, ОСОБА_2 не має жодного виготовленого, виданого та зареєстрованого в установленому законом порядку документу на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що законність набуття ОСОБА_12 земельної ділянки у власність та послідуючого переходу земельної ділянки від ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , яка продала ділянку ОСОБА_2 з наявних в справі доказів не прослідковується.
Відсутність технічної документації із землеустрою, виданого та визнаного уповноваженими на то органами державного акту на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 тощо унеможливлює проведення експертних земельно-технічних досліджень у справі, оскільки встановити (відновити) місцезнаходження земельної ділянки, набутої ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу, неможливо.
Встановлення чи порушення меж (або накладення) земельних ділянок не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відновити місцезнаходження земельної ділянки ОСОБА_2 за наявним договором купівлі-продажу без технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, каталогу координат зовнішніх меж земельної ділянки, орієнтовного місцеположення земельної ділянки за даними цифрової моделі та плану фактичного розташування внесених в Державний земельний кадастр земельних ділянок по ж/м «Червоний хутір» с. Мізікевича тощо за наявними в справі документами неможливо.
Вищенаведені факти свідчать про те, що порушення прав позивача ОСОБА_2 , за захистом яких вона звернулась до суду, відповідачем ОСОБА_3 є недоведеним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18.
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.
Індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмітних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють в необхідних випадках виділити її з числа подібних. Можливо виокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками; речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 612/553/15-ц (провадження № 61-22051св18).
Відповідно частин першої - п`ятої, дев`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2024 у справі 450/4283/21, від 19.02.2025 у справі №495/1259/21.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка, яку придбала ОСОБА_2 по Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Панченко О.О. 25 квітня 2003, зареєстрованого в реєстрі за №702, не сформована, а тому не є об`єктом цивільних прав.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Визначальна ознака спору про витребування майна - наявність державної реєстрації права власності на одне й те ж нерухоме майно за відповідачем, коли дійсним власником цього майна є позивач. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20.03.2024 у справі 731/264/23.
Матеріали справи не містять доказів, що спірна земельна ділянка, яка сформована та є власністю ОСОБА_3 , є саме частиною земельної ділянки, яку придбала ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу від 25.04.2003, а тому відсутні підстави для витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26.07.2023 у справі 444/3738/21.
Доводи позивача про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язковість виготовлення технічної документації з землеустрою при укладенні цивільно-правових угод щодо відчуження спірної земельної ділянки судом не приймаються, оскільки предметом позову у даній справі є витребування земельної ділянки, а не оскарження договору купівлі-продажу земельної ділянки, з підстав наявності або відсутності технічної документації з землеустрою на земельну ділянку, що є предметом договору купівлі-продажу цього майна.
Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Добросовісне набуття права власності ОСОБА_3 на спірне майно сторонами визнається та не оспорюється.

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу спірної земельної ділянки не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку у особи, чиї права порушено здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 p., визнано, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (серед багатьох інших джерел рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Виходячи із принципу відповідальності держави перед людиною за свою діяльність (ст.3 Конституції України), уповноважений державний орган має виконувати свої повноваження з тією метою, з якою йому ці повноваження були надані відповідним законом.

Покладання на ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 відповідальності за неналежне виконання органів державної влади своїх функцій, покладених на них законом, вочевидь, не відповідає принципу верховенства права та є надмірним індивідуальним тягарем для ОСОБА_3 , тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_3 , як добросовісного набувача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2019 року по справі №521/8368/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 року по справі №199/7375/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2020 року по справі №199/8047/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.07.2021 року по справі №522/14452/15-ц.

У вказаних постановах Верховний Суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог про витребування спірного майна у відповідача, який є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Протоколу першого до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на відповідача буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 року по справі №522/21850/15-ц, в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що витребування від відповідача спірного майна задоволенню не підлягає, і крім цього призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на відповідача буде покладено надмірний тягар.

У своїй постанові від 12.08.2020 року Верховний Суд дійшов до висновку, що перед тим, як спірне майно потрапило до відповідача, було пройдено, як мінімум два рівня гарантій. По-перше наявність обов`язку у нотаріуса переконатися у правомірності набуття продавцем спірного майна. По-друге обов`язок нотаріуса переконатися, що на момент укладення договору купівлі-продажу, про відсутність обтяжень та заборон відчуження об`єкта нерухомого майна.

Крім того, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у п.5.58 постанови від 26.02.2025 у справі 756/4527/22 відповідно до якого, прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України.

Більш того, у справах №1521/5393/12, №1521/3260/12 не встановлено недобросовісність дій ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 , ОСОБА_5 ) та ОСОБА_3 , а тому судові рішення у цих справах не може бути підставою для витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судовий збір покладається на позивача.
Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи викладене, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 23.03.2017 по даній справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 158, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на земельну ділянку під АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:005:1531 та заборони відчуження земельної ділянки під АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:005:1531, які були вжиті на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23.03.2017 року (цивільна справа №509/3865/16-ц (номер апеляційного провадження: 22-ц/785/2814/17).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.01.2026 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко