ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м.Суми

Справа №583/466/24

Номер провадження 22-ц/816/196/26

22-ц/816/195/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Петен Я. Л.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Райз Північ»,

третя особа Приватне акціонерне товариство «Райз Максимко»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року та на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2025 року, ухвалені в м. Охтирка в складі судді Соколової Н.О.,

в с т а н о в и в :

31 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» (далі ТОВ «Райз Північ») про розірвання договору оренди землі №223/16 від 12 липня 2016 року щодо оренди земельної ділянки площею 4,8793 га, кадастровий номер :01:001:0638 та стягнення невиплаченої індексації в розмірі 25671 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яку 12 липня 2016 року передав в оренду Приватному акціонерному товариству «Райз Максимко» (далі ПрАТ «Райз-Максимко») строком на 10 років зі сплатою орендної плати у грошовій формі та в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 10702,24 грн, обчислення якої здійснюється з урахуванням індексації. 12 липня 2017 року з ПрАТ «Райз-Максимко» укладено додатковий договір, яким збільшено розмір орендної плати до 10%. 08 лютого 2018 року з ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Райз Північ» було укладено трьохсторонню додаткову угоду № 1, відповідно до якої новий орендар ТОВ «Райз Північ» приймає на себе всі права та обов`язки від ПрАТ «Райз-Максимко», а також узгоджено з 2017 року орендну плату у розмірі 15288,92 грн (10% нормативної грошової оцінки). Однак в порушення умов договору відповідач не проводив обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації, а тому просить розірвати договір та стягнути борг по індексації.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі № 223/16, який укладено 12 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Райз Північ» щодо оренди земельної ділянки площею 4,8793 га, кадастровий номер :01:001:0638.

Стягнуто з ТОВ «Райз Північ» на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію за договорами оренди землі в сумі 24499,59 грн, обрахованої без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, а також 14204,49 грн судових витрат.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2025 року стягнуто з ТОВ «Райз Північ» на користь ОСОБА_1 6500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Райз Північ», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення і додаткове судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог та компенсації витрат на правничу допомогу. На думку відповідача, суд не врахував, що позивачу щорічно виплачувалася орендна плата у відповідності до розміру земельної ділянки, що відповідало домовленості сторін. Розрахунки, надані позивачем, зроблені некоректно. Порядок індексації орендної плати законом не передбачений, у договорі оренди землі така інформація відсутня. Індекс інфляції публікується за попередні періоди, а тому на час виплати орендної плати точний індекс інфляції за поточний рік ще не був відомий. Суд безпідставно та неправомірно провів розрахунок індексації орендної плати, не застосувавши строків позовної давності. Часткова невиплата орендної плати в силу ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про орендну плату» не є підставою для розірвання договору, оскільки не носить систематичного характеру та не є суттєвою по відношенню до виконаної частини умов договору. Вказує, що при ухваленні додаткового рішення та відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката судом не враховано, що під час розгляду справи позиція позивача фактично не змінювалася, викладені у позові доводи не потребували ні додаткового часу, ні зусиль на підготовку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Клопотання представника відповідача Демчука Є.В. про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, позиція відповідача та представника відповідача є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,8793 га (кадастровий номер :01:001:0638) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться на території Чернеччинської сільської об`єднаної територіальної громади (колишньої Бакирівської сільської ради), Охтирського району, Сумської області (а.с. 7, 8-13).

12 липня 2016 року ОСОБА_1 уклав договір оренди землі №223/16 з ПрАТ «Райз-Максимко» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0638, площею 4,8 га строком на 10 років (а.с. 14-15).

Пунктом 9 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 7% нормативної грошової оцінки, що складає 10702,24 грн. Пунктом 10 передбачено, що обчислення розміру орендної плати на земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься 1 раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 01 грудня. Пунктом 38 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п. 39 договору).

12 липня 2017 року ПрАТ «Райз-Максимко» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір про внесення змін і доповнень до договору оренди землі №223/16 від 12 липня 2016 року, зареєстрованого 18 липня 2016 року за №15431328, яким збільшили нормативну грошову оцінку землі, яка становить 152889,22 грн, а орендна плата становить 15288,92 грн (а.с. 17).

08 лютого 2018 року між ОСОБА_1 , ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «Райз Північ» укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення договору оренди землі №223/16, відповідно до якої новим орендарем є відповідач, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 152889,22 грн, а з 2017 року орендна плата складає 15288,92 грн (а.с. 18).

ТОВ «Райз Північ» було нараховано та виплачено ОСОБА_1 орендну плату без вирахування податків та інших обов`язкових платежів: у 2018 році 15288,92 грн, у 2019 році 3057,78 грн + 16817,82 грн + 0,06 грн, у 2020 році 1528,90 грн + 16817,78 грн, у 2021 році 1528,91 грн + 16817,83 грн, у 2022 році 16817,83 грн, у 2023 році 16817,83 грн (а.с. 19-20).

Відповідно до висновку експерта № 498 від 16 жовтня 2024 року за результатами проведення судової економічної експертизи, за результатами проведеного дослідження представлених документів розрахунок орендної плати за землю з урахуванням індексації, що підлягала сплаті ОСОБА_1 по договору оренди землі №223/16 від 12.07.2016 у період з 01.01.2018 по 31.12.2023, документально підтверджується на суму 129993,19 грн, що на 640,60 грн більше, ніж визначено у позовній заяві від 31.01.2024. Різниця між сумою орендної плати з урахуванням індексації, визначеної за результатом дослідження, та фактично виплаченою сумою орендної плати становить: за 2018 рік 0,01 грн, за 2019 рік - 0,01 грн, за 2020 рік 318,85 грн, за 2021 рік 3655,36 грн, за 2022 рік 9834,25 грн, за 2023 рік 10691,13 грн, а всього 24499,59 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідач істотно порушив договір через не в повному обсязі сплату орендної плати з 2018 по 2023 роки, що згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання договору за рішенням суду. Суд вважав безпідставними доводи відповідача про те, що недоплата орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди, відповідач не спростував неповну сплату оренди без урахування інфляції. Крім того, суд вважав, що права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача суми невиплаченої індексації за договором оренди землі.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

Частинами 1-3 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна.

За змістом ст.ст. 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Аналіз ч.3 ст.762 ЦК України дозволяє стверджувати, що договором найму або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Це правило розраховано на те, щоб на майбутнє можна було змінювати або навіть забезпечити автоматичну зміну розміру плати за користування. Зокрема, сторони в договорі найму можуть встановити, що: розмір плати за користування за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; плата за користування підлягає індексації.

Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (ст. 289 ПК України).

Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі» (індексується лише орендна плата).

За загальним правилом, індексація орендної плати здійснюється шляхом корегування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць.

При цьому, базовим місяцем уважатиметься місяць, у якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №925/457/23.

Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі та додаткових угод до нього слідує, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Як вказував суд першої інстанції, відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язання за укладеним договором оренди землі, виплата орендної плати позивачу проводилася без урахування індексації.

Проведений судом першої інстанції розрахунок орендної плати з урахуванням індексів інфляції за 2018-2023 роки відповідає розрахунку, наведеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №925/457/23.

Отже, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за укладеним договором оренди землі, оскільки виплата орендної плати за 2018-2023 роки позивачу проведена не у повному обсязі, а всього на суму 24499,59 грн, які суд правильно стягнув з відповідача без вирахування податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідачем не наведено власного розрахунку сум індексації.

Відсутність у договорі оренди землі узгодженого сторонами порядку обрахування орендної плати з урахуванням індексу інфляції не звільняє відповідача, як зобов`язану сторону, від виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди землі.

З рішенням суду в частині розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України передбачено,що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 виснувала, що у разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України.

Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Колегією суддів встановлено, що дійсно відповідачем у 2018 - 2023 роках не були в повному обсязі виконані зобов`язання за договором оренди землі в частині виплати орендної плати з урахуванням індексації. Зокрема, за 2018 рік 0,01 грн, за 2019 рік - 0,01 грн, за 2020 рік 318,85 грн, за 2021 рік 3655,36 грн, за 2022 рік 9834,25 грн, за 2023 рік 10691,13 грн. Зазначені розміри недоплаченої відповідачем орендної плати, на переконання колегії суддів, є незначними та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець не був значною мірою позбавлений того, на що розраховував.

Позиція сторін свідчить про те, що вони не дійшли згоди щодо порядку обрахунку розміру орендної плати з урахуванням індексації, тобто умисної недоплати орендної плати з боку відповідача позивачем не доведено.

Таким чином, зважаючи на те, що часткова несплата відповідачем орендної плати у 2018 - 2023 роках не призвела до істотного порушення умов укладеного між сторонами договору, колегія суддів не вбачає підстав для розірвання договору оренди землі та вважає, що стягнення з відповідача заборгованості із орендної плати буде ефективним та пропорційним способом захисту порушеного права позивача.

Виходячи з викладеного, на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, а в частині вирішення позовних вимог про стягнення невиплаченої індексації підлягає залишенню без змін.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду судового рішення немайнова вимога (про розірвання договору) залишається без задоволення, тому розподіл судових витрат підлягає зміні шляхом зменшення компенсованої позивачу за рахунок відповідача суми судового збору до 12993,29 грн (14204,49 грн - 1211,20 грн).

Вирішуючи питання компенсації витрат позивача за надану адвокатом правничу допомогу, суд першої інстанції правильно встановив, що сума понесених витрат складає 6500 грн, однак ураховуючи, що вимога про розірвання договору залишається без задоволення, тому пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 3000 грн витрат за надану правничу допомогу, зменшивши стягнуту додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2025 року суму з 6500 грн до 3000 грн.

Пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги відповідача, з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816,80 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 05 червня 2024 року у справі №583/2206/23.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ», третя особа Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко», про розірвання договору оренди землі.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» на користь ОСОБА_1 12993 грн 29 коп. судових витрат.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» на користь ОСОБА_1 невиплаченої індексації залишити без змін.

Додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2025 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат за надану правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз Північ» 1816 грн 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Я. Л. Петен