ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Гніздилова Ю.М., за участю секретаря судового засідання Селевко Т.С., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві заяву ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення,

встановив:

В провадженні Чугуївського міського суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат, 3% річних.

30 квітня 2025 року Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено заочне рішення яким заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач звернувся із заявою про скасування заочного рішення, в обґрунтування заяви посипаєтьсяна те, що він під час розгляду справи по суті не приймав участь у судових засіданнях, оскільки не отримував судових викликів так як не мешкає за зареєстрованим місцем проживання. Та вважає, що зазначені обставини є підставою для скасування заочного рішення відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Позивач у судовому засіданні просив суд відмовити відповідачу у задоволенні його заяви про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 квітня 2025 року.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, що підтверджується його особистим підписом в явочному листі.

Дослідивши заяву про скасування заочного рішення, матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 288Цивільного процесуального кодексу України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З вищевикладеного вбачається, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна стверджувати про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Як вже зазначалось, відповідач обґрунтовуючи заяву про перегляд заочного рішення посилається на те, що він під час розгляду справи по суті не приймав участь у судових засіданнях, оскільки не отримував судових викликів.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення може бути скасоване лише за умови одночасного існування двох обставин: якщо відповідач не з`явився в судове засідання з поважних причин та не повідомив суд про причини неявки; якщо докази та заперечення, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, сам по собі факт подання заяви про скасування заочного рішення або формальне посилання на неотримання судових повісток не є безумовною підставою для його скасування.

Як убачається з матеріалів справи, судові повістки про виклик до суду надсилалися відповідачу за адресою реєстрації його місця проживання, зазначеною у матеріалах справи, у спосіб та строки, передбачені процесуальним законом, з дотриманням вимог щодо належного повідомлення учасників процесу.

Поштові відправлення були повернуті до суду з відмітками, що свідчать про неотримання кореспонденції з причин, які залежали від самого відповідача, а не від суду.

Суд наголошує, що належне повідомлення не тотожне фактичному отриманню кореспонденції, а процесуальний закон не покладає на суд обов`язок забезпечувати фактичне ознайомлення сторони з повісткою, якщо суд вжив усіх передбачених законом заходів для повідомлення.

Вирішуючи питання про скасування заочного рішення суд спирається в тому числі на постанову Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 522/1016/16-ц: «Належним повідомленням сторони є направлення судової повістки за адресою, зазначеною у матеріалах справи або офіційних реєстрах. Факт неотримання кореспонденції з причин, що залежать від адресата, не свідчить про порушення судом норм процесуального права»

Відповідно до постанова Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 761/4625/17

суд зазначив, що повернення поштової кореспонденції з відміткою про закінчення строку зберігання або відсутність адресата не є підставою для висновку про неналежне повідомлення особи про розгляд справи.

Відповідно до постанова Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 753/22860/17 сторона зобов`язана проявляти належну обачність щодо реалізації своїх процесуальних прав та не може посилатися на власну пасивність як на поважну причину неявки в судове засідання.

З приводу умов скасування заочного рішення Верховний суд в постанові від 21.04.2021 у справі № 127/14189/18 зазначив, що скасування заочного рішення можливе лише за умови одночасного доведення поважності причин неявки та наявності істотних заперечень, які могли б вплинути на правильність вирішення справи.

Однак у поданій заяві відповідач не навів жодних вагомих доказів або заперечень, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи та які не були предметом оцінки суду при ухваленні заочного рішення.

Таким чином, друга обов`язкова умова для скасування заочного рішення також відсутня.

Суд зауважує на тому, що інститут заочного розгляду справи спрямований на забезпечення балансу між правом особи на доступ до правосуддя та обов`язком суду забезпечити ефективний та своєчасний розгляд справи.

Допущення можливості скасування заочного рішення виключно з підстав формального посилання на неотримання судових повісток створювало б ризик зловживання процесуальними правами, коли сторона, свідомо ігноруючи судову кореспонденцію, отримувала б можливість безпідставно затягувати розгляд справи.

Суд не може заохочувати таку процесуальну поведінку, оскільки вона суперечить засадам добросовісності, розумності та правової визначеності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що: відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду; причини неявки до суду не є поважними; заявлені доводи не містять істотних обставин, які могли б вплинути на правильність ухваленого рішення.

Як вбачається з заяви про скасування заочного рішення, місце проживання відповідача ОСОБА_2 повністю співпадає з адресою, яка зазначалась в позовній.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись: ст. ст. 259-261, 287, 353 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат, 3% річних- відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 28 січня 2026 року.

Суддя Гніздилов Ю.М.