ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Київ

справа № 444/2634/21

провадження № 61-7471св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Куликівська селищна рада Львівського району Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська райдержадміністрація Львівської області, Жовківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2024 року у складі судді Мікули В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 16 травня 2025 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Левика А. Я., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Куликівської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок.

2. Позов обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , якому для ведення особистого селянського господарства 26 серпня 2005 року було видано Державний акт серії ЯА № 725363 на право власності на земельну ділянку площею 0,5515 га в смт. Куликів.

3. Для оформлення права власності на прийняту спадщину позивачу необхідно отримати витяг з Державного земельного кадастру про вказану земельну ділянку та розробити технічну документацію про нормативну грошову оцінку цієї ділянки.

4. Однак на початковій стадії виготовлення технічної документації позивачеві стало відомо про наявність обставин, що роблять неможливими завершення такої процедури.

5. Зокрема, з листа №264 від 19 серпня 2021 року інженера-землевпорядника ОСОБА_5 він дізнався, що відповідно до відомостей з державного земельного кадастру на земельну ділянку ОСОБА_4 накладаються земельні ділянки, належні ОСОБА_2 , із кадастровим номером :02:016:0093, та

ОСОБА_3 , із кадастровим номером :02:016:0068.

6. Як зауважував позивач, земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим

номером :02:016:0093 ОСОБА_2 отримав у власність на підставі рішення Куликівської селищної ради №9 від 04 серпня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в смт. Куликів, гр. ОСОБА_2 ». Право власності на останню було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення №55136818

від 13 листопада 2020 року Державного реєстратора Жовківської міської ради Вненкевич Г. П.

7. Щодо земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,1732 га (кадастровий номер :02:016:0068), то остання була утворена та набута у власність відповідачем шляхом поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2061 га із кадастровим номером :02:016:0060, наданої останньому на підставі рішення Куликівської селищної ради №20 від 05 липня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в смт. Куликів,

гр. ОСОБА_3 ».

8. Право власності на земельну ділянку площею 0,1732 га із кадастровим номером :02:016:0068 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 рішенням Державного реєстратора Жовківської районної державної адміністрації Дмитрієнко Н. Т. № 43750636

від 30 жовтня 2018 року.

9. На переконання позивача, прийняття Куликівською селищною радою оскаржуваних рішень та оформлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки є незаконним, оскільки вказані ділянки

в значній мірі було сформовано за рахунок земельної ділянки, належної

ОСОБА_4 , чим фактично позбавлено останнього права власності на частину ділянки за відсутності для цього правових підстав і в непередбачений чинним законодавством України спосіб, а відтак, оскаржувані рішення, на переконання позивача, суперечать положенням частини п`ятої статті 116 ЗК України (надання земельних ділянок у власність третіх осіб, без попереднього їх вилучення з користування власника) та порушують права позивача щодо оформлення права власності на прийняту спадщину.

10. З урахуванням вищезазначеного ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Куликівської селищної ради №9

від 04 серпня 2020 року, яким затверджено проект землеустрою та передано

у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,10 га, кадастровий № :02:016:0093 в смт. Куликів;

- скасувати рішення № 55136818 від 13 листопада 2020 року Державного реєстратора Жовківської міської ради Вненкевич Г. П. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку (кадастровий

№ :02:016:0093) площею 0,10 га та припинити право власності

ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване 09 листопада

2020 року;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в смт. Куликів площею 0,10 га (кадастровий № :02:016:0093) в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 , зареєстрованого щодо неї 09 листопада 2020 року;

- визнати незаконним та скасувати рішення Куликівської селищної ради №20

від 05 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою та передано

у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2061 га, кадастровий

№ :02:016:0060 в смт. Куликів;

- визнати недійсним рішення ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки

в смт. Куликів площею 0,2061 га (кадастровий № :02:016:0060), яке оформлене у вигляді нотаріально посвідченої заяви №1390 від 31 липня 2018 року;

- скасувати рішення №43750636 від 30 жовтня 2018 року Державного реєстратора Жовківської районної державної адміністрації Дмитрієнко Н. Т. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку в смт. Куликів (кадастровий номер :02:016:0068), площею 0,1732 га та припинити право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване 26 жовтня 2018 року;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в смт. Куликів площею

0,1732 га (кадастровий номер :02:016:0068) в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 , зареєстрованого щодо неї 26 жовтня 2018 року;

- стягнути з відповідачів судові витрати у загальному розмірі 56 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

11. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 16 травня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Куликівської селищної ради № 9

від 04 серпня 2020 року, яким затверджено проект землеустрою та передано

у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку в смт. Куликів для ведення садівництва площею 0,10 га, кадастровий № :02:016:0093.

Скасовано рішення Державного реєстратора Жовківської міської ради

Вненкевич Г. П. №55136818 від 13 листопада 2020 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку в смт. Куликів площею 0,10 га (кадастровий № :02:016:0093), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227 та припинено право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване 09 листопада 2020 року.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки в смт. Куликів площею 0,10 га (кадастровий номер :02:016:0093) в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на неї, яке зареєстроване 09 листопада 2020 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення Куликівської селищної ради № 20

від 05 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою та передано

у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку в смт. Куликів для ведення особистого селянського господарства площею 0,2061 га, кадастровий

№ :02:016:0060.

Визнано недійсним рішення ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки в смт. Куликів площею 0,2061 га (кадастровий № :02:016:0060) на земельну ділянку площею 0,1732 га (кадастровий номер :02:016:0068), оформлене

у вигляді нотаріально посвідченої заяви №1390 від 31 липня 2018 року.

Скасовано рішення Державного реєстратора Жовківської районної державної адміністрації Дмитрієнко Н. Т. № 43750636 від 30 жовтня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку в смт. Куликів площею 0,1732 га (кадастровий номер :02:016:0068), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227 та припинено право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване 26 жовтня 2018 року.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки в смт. Куликів площею 0,1732 га (кадастровий номер :02:016:0068) в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на неї, яке зареєстроване 26 жовтня 2018 року.

Стягнуто з Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі

908,00 грн, витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 4 263,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 860,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 2 269,00 грн, витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 10 646,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7 140,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 3 178,00 грн, витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 14 910,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

12. Задовольняючи позовні вимоги, районний суд, із висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що позивачем при розгляді справи було доведено належними та допустимими доказами факт накладання спірної земельної ділянки, власником якої з 26 серпня 2005 року був ОСОБА_1 , спадкоємцем якого, своєю чергою, є позивач - ОСОБА_1 , на земельні ділянки відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , набуті останніми

у власність 26 жовтня 2018 року та 09 листопада 2020 року відповідно.

13. Внаслідок накладення земельних ділянок позивач позбавлений можливості отримати витяг з Державного земельного кадастру, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в смт. Куликів, площею 0,5515 га та завершити процедуру оформлення права на спадщину.

14. При цьому суди зауважили на відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження припинення права власності ОСОБА_4 на всю чи частину земельної ділянки із кадастровим номером :02:016:0093 станом на час прийняття Куликівською селищною радою оскаржуваних рішень.

15. Відтак, врахувавши, що земельні ділянки, належні ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 , сформовані після набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,5515 га в смт. Куликів, частково накладаються на земельну ділянку останнього (площа накладення становить 0,0549 га та 0,0491 га відповідно), суди дійшли висновку, що внаслідок прийняття оскаржуваних рішень Куликівської селищної ради відповідачі набули права власності на свої земельні ділянки шляхом позбавлення цього права позивача за відсутності правових підстав і не в передбачений законом спосіб, у зв`язку з чим оскаржувані позивачем рішення селищної ради суперечать положенням частини п`ятої статті 116 ЗК України, оскільки надання земельних ділянок, належних відповідачам, відбулося без попереднього вилучення останніх із користування ОСОБА_4 .

16. Водночас, на переконання судів попередніх інстанцій, невідображення земельної ділянки, на яку позивач не може оформити право власності в порядку спадкування, у Державному земельному кадастрі та на Публічній кадастровій карті України не впливає на незаконність оскаржуваних рішень, оскільки невнесення таких відомостей було зумовлене невиконанням обов`язку центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та його територіальними органами, а не ОСОБА_4 або позивачем

( ОСОБА_1 ).

17. Також судами зауважено, що за обставин цієї конкретної справи внаслідок скасування оскаржуваних рішень державних реєстраторів Жовківської міської ради та Жовківської районної державної адміністрації право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:016:0093 та :02:016:0068 підлягає припиненню,

а відомості про ці земельні ділянки як об`єкти цивільних прав - виключенню

з Державного реєстру речових прав, оскільки вони незаконно сформовані за рахунок земельної ділянки, що належала померлому ОСОБА_4 , що, своєю чергою, свідчить про обґрунтованість позовних вимог щодо припинення права власності відповідачів на спірні земельні ділянки.

18. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, понесених стороною позивача, районний суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що, враховуючи критерії пов`язаності витрат на правову допомогу з розглядом справи, їх обґрунтованості та пропорційності предмету спору, а також беручи до уваги принципи розумності й справедливості, необхідно покласти на відповідачів витрати у зв`язку із розглядом справи у загальному розмірі

20 000,00 грн, а саме: 2 860,00 грн - з Куликівської селищної ради; 7 140,00 грн - з ОСОБА_2 ; 10 000,00 грн - з ОСОБА_3 , тобто пропорційно до задоволених вимог, порушених щодо кожного з відповідачів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 травня 2025 року у вказаній справі.

20. Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2025 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

21. Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дякова В. Б.,про поновлення строку на подачу відзиву відмовлено.

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дякова В. Б., про продовження строку на подачу відзиву задоволено.

Продовжено ОСОБА_1 строк на подачу відзиву на касаційну скаргу

ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області

від 18 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 травня 2025 року.

22. Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23. У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

24. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

25. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб судового захисту своїх прав.

26. На переконання заявника касаційної скарги, заявлені позовні вимоги щодо скасування права власності на земельні ділянки в цілому не можуть бути застосовані за обставин справи, що є предметом перегляду, оскільки такі вимоги можуть розглядатися виключно щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на спірну земельну ділянку позивача.

27. Відтак, як зауважує заявник касаційної скарги, належним способом порушеного права позивача є віндикаційний позов, а саме позов про витребування земельної ділянки, що накладається, про що, своєю чергою, зазначено у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19.

28. Більше того, на переконання заявника, у висновку експерта, який був покладений в основу оскаржуваного судового рішення, відсутній ключ переходу з місцевої системи координат станом на 2005 рік до системи координат, в якій виготовлено відображений у висновку експерта кадастровий план земельної ділянки, а обстеження земельної ділянки проводилося без участі та повідомлення відповідачів, наслідком чого стало ухвалення оскаржуваних рішень судів при неповному з`ясуванні обставин справи.

29. Щодо присуджених судами попередніх інстанцій судових витрат, ОСОБА_3 вважає розмір останніх значно завищеними.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

30. У серпні 2025 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Дяківа Володимира Богдановича, надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якій заявник останнього просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

31. У змісті відзива адвокат Дяків В. Б. зазначає, що враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, витребування в порядку статті 387, 388 ЦК України від скаржника частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку позивача, є неефективним способом захисту, оскільки чинним законодавством України не передбачено ефективного механізму практичного виконання такого витребування. За таких умов, прийняття судом вищевказаного рішення матиме наслідком те, що таке рішення не буде виконаним, а це суперечитиме основним засадам цивільного судочинства та статті 6 Конвенції.

32. Також адвокат Дяків В. Б. вважає помилковими посилання заявника на неповне з`ясування обставин справи, які отримали прояв у відсутності ключа переходу з місцевої системи координат станом на 2005 рік до системи координат,

в якій виготовлено відображений у висновку експерта кадастровий план земельної ділянки, оскільки судовий експерт ОСОБА_6 пояснив суду, що при проведенні земельно-технічної експертизи він не керувався координатами поворотних точок меж земельної ділянки позивача, які зазначено в його технічній документації, оскільки йому не було надано «ключів переходу» від умовної місцевої системи координат до системи координат СК-63 або УСК-2000.

33. Водночас зауважив, що при проведенні експертизи судовий експерт надавав відповіді на поставлені судом питання виходячи із фактичних меж (фактичного розташування) земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,5515 га.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Куликівської селищної ради № 5 від 20 жовтня 2004 року вирішено передати ОСОБА_4 безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,5515 га, яка знаходиться в

АДРЕСА_1 .

35. На підставі зазначеного рішення Західним НДІ землеустрою та земельного кадастру в 2004 році було виготовлено Технічну документацію з видачі державного акту на право власності на землю.

36. 26 серпня 2005 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №725363, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №01:05:455:000553.

37. Державний акт ОСОБА_4 на право власності на землю від 26 серпня 2005 року було зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів за

№ 01:05:455:000553, яка згідно пункту 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, зареєстрованого в Мін`юсті 25 липня 2003 року за № 641/7962, була складовою частиною Державного реєстру земель, тому відомості про належну йому земельну ділянку площею 0,5515 га підлягали перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку без подання ним відповідної заяви.

38. При цьому, судами встановлено, що центральним органом виконавчої влади, який реалізовував державну політику у сфері земельних відносин відомостей про належну ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,5515 га до кадастру не перенесено, у зв`язку із чим відомості про спірну земельну ділянку на публічній кадастровій карті України відсутні.

39. Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 14 січня 2019 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

40. 16 квітня 2021 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. за заявою ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 34/2021.

41. Згідно довідки приватного нотаріуса Кобзар Л. В. №89/01-16 від 30 серпня 2021 року спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син - ОСОБА_1 .

42. 25 травня 2021 року позивач отримав від приватного нотаріуса Кобзар Л. В. лист № 85/01-16, який також було адресовано у всі компетентні органи, з проханням присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, власником якої був померлий ОСОБА_4 і яка входить у спадкову масу після смерті останнього, та видати витяг з Державного земельного кадастру та витяг з технічної документації про її нормативну грошову оцінку.

43. Згідно листа інженера-землевпорядника ОСОБА_5 №264 від 19 серпня 2021 року виготовлення витребуваних приватним нотаріусом документів

є неможливим, оскільки в Державному земельному кадастрі на успадковану земельну ділянку накладається земельна ділянка, належна ОСОБА_2 (кадастровий № :02:016:0093) та земельна ділянка, належна

ОСОБА_3 (кадастровий № :02:016:0068).

44. Земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства

в смт. Куликів площею 0,10 га (кадастровий № :02:016:0093) передано

у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Куликівської селищної ради № 25

від 28 лютого 2020 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2

в смт. Куликів».

45. Рішенням Куликівської селищної ради № 9 від 04 серпня 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий № :02:016:0093) у приватну власність, виготовлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_2 , та передано ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий № :02:016:0093).

46. 09 листопада 2020 року ОСОБА_2 на підставі рішення Куликівської селищної ради № 9 від 04 серпня 2020 року зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену вище земельну ділянку, що підтверджується Інформаційною довідкою № 271605627 від 21 серпня 2021 року.

47. Підставою внесення запису про право власності зазначено рішення Державного реєстратора Жовківської міської ради Вненкевич Н. П. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) № 55136818 від 13 листопада 2020 року.

48. Рішенням Куликівської селищної ради № 20 від 05 липня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 » відповідачу ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку в смт. Куликів площею 0,2061 га (кадастровий № :02:016:0060).

49. В подальшому, ОСОБА_3 вирішив розділити земельну ділянку

в смт. Куликів площею 0,2061 га (кадастровий № :02:016:0060), яка перебувала у його власності, на дві земельні ділянки, а саме: площею 0,0329 га (кадастровий № :02:016:0067) та площею 0,1732 (кадастровий

№ :02:016:0068).

50. При цьому земельну ділянку ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в смт. Куликів площею 0,1732 га (кадастровий

№ :02:016:0068) було утворено на підставі його рішення, оформленого

у формі заяви про розподіл земельної ділянки № 1390 від 31 липня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В. Р. Підставою внесення запису про право власності зазначено рішення Державного реєстратора Жовківської районної державної адміністрації Дмитрієнко Н. Т. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) № 43750636 від 30 жовтня 2018 року.

51. На підставі заяви про розподіл земельної ділянки № 1390 від 31 липня

2018 року ОСОБА_3 замовив у суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_8 виготовлення Технічної документації з землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

52. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно №271605644 від 21 серпня 2021 року, 26 жовтня 2018 року на підставі відомостей з ДЗК №4946972 від 26 жовтня 2018 року та заяви про розподіл земельної ділянки № 1390 від 31 липня 2018 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,1732 га (кадастровий

№ :02:016:0068). Підставою внесення запису про право власності зазначено рішення Державного реєстратора Жовківської районної державної адміністрації Дмитрієнко Н. Т. про державну реєстрацію прав та їх обмежень

(з відкриттям розділу) № 43750636 від 30 жовтня 2018 року.

53. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 1559-Е від 27 жовтня 2023 року, призначеної ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 13 травня 2022 року, встановлено, що земельна ділянка в смт. Куликів площею 0,5515 га, яка на підставі Державного акту ЯА №725363 від 26 травня 2005 року надана у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 , має наступні фактичні геометричні розміри по периметру в метрах: 61,8; 69,79; 89,79; 78,70; земельна ділянка ОСОБА_2 площею 0,10 га в смт. Куликів (кадастровий

№ :02:016:0093) накладається зі земельною ділянкою ОСОБА_4 площею 0,5515 га в смт. Куликів, надану йому у власність на підставі Державного акту ЯА №725363 від 26 травня 2005 року. Площа накладання становить 0,0549 га. Земельні ділянки накладаються наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 42,41; 7,79; 46,77; 17,39; земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,1732 га в смт. Куликів (кадастровий № :02:016:0068) накладається зі земельною ділянкою ОСОБА_4 площею 0,5515 га в смт. Куликів, надану йому

у власність на підставі Державного акту ЯА № 725363 від 26 травня 2005 року. Площа накладання становить 0,0491 га. Земельні ділянки накладаються наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 10,44; 32,88; 19,22; 34,09.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

54. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

55. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

56. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

57. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

58. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

59. Судові рішення у справі оскаржуються виключно ОСОБА_3 , а відтак переглядаються Верховним Судом виключно в частині вирішення позовних вимог щодо останнього.

60. У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, в оскаржуваних судових рішеннях дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки внаслідок ухвалення оспорюваних рішень Куликівської селищної ради про затвердження проєктів землеустрою та передачу у приватну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельних ділянок, а також подальшої державної реєстрації за ними права власності на ці ділянки, з урахуванням поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:016:0060 та факту накладення земельних ділянок, було порушено права позивача як спадкоємця після смерті ОСОБА_4 , оскільки передача земельних ділянок у власність відповідачів здійснена без попереднього вилучення їх з користування спадкодавця, а накладення земельних ділянок позбавляє позивача можливості оформити спадкові права на спірну земельну ділянку.

61. З такими висновками колегія суддів не може повністю погодитись з огляду на таке.

62. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

63. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

64. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

65. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

66. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане

з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

67. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і наведений в ній перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом

у визначених законом випадках.

68. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

69. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

70. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язане

з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

71. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту

в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

72. У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, в який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

73. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

74. В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України

від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості

і забезпечує ефективне поновлення в правах.

75. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

76. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб з передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Наявність недоліків у застосуванні судами способів захисту цивільних прав та інтересів спричинена неповним врегулюванням цього питання у законодавстві. Трапляються також випадки застосування судами іншого способу захисту, ніж той, який передбачений законом або договором.

77. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити з його ефективності, а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

78. Отже, ухвалення судом рішення про відмову в позові ставить під загрозу гарантовані як національним, так і міжнародним законом, принципи ефективного засобу юридичного захисту.

79. Водночас, як зауважено Верховним Судом у змісті постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі

№ 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22): «Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності».

80. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

81. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом

у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57),

від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

82. Як зауважено Великою Палатою Верховного Суду у змісті постанови

від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23), посилання на яку містяться у змісті касаційної скарги: «… особа може витребувати належне їй майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів місцевого самоврядування або документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право власності, оскільки їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном.

Натомість усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права».

83. Відтак, судами у змісті оскаржуваних судових рішень встановлено та не оспорюється учасниками справи, що позивач є спадкоємцем щодо майна померлого ОСОБА_4 , зокрема, щодо земельної ділянки площею 0,5515 га

в смт. Куликів, надану останньому у власність на підставі Державного акту ЯА №725363 від 26 травня 2005 року.

84. Водночас встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га в смт. Куликів належна ОСОБА_2 та земельна ділянка площею 0,1732 га в смт. Куликів належна ОСОБА_3 накладаються на земельну ділянку померлого

ОСОБА_4 .

85. Позивач у справі ( ОСОБА_1 ), своєю чергою, у зв`язку із накладанням земельних ділянок позбавлений можливості оформити право власності на успадковане майно, яким у спірних правовідносинах є земельна ділянка площею 0,5515 га в смт. Куликів, належна ОСОБА_4 , а відтак, звертаючись до суду, вважав належним способом судового захисту своїх прав визнання незаконним та скасування рішень Куликівської селищної ради, скасування державної реєстрації земельних ділянок із одночасним припиненням права власності відповідачів на них, а також визнання недійсним рішення ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки, яке оформлене у вигляді нотаріально посвідченої заяви.

86. Відтак спірні правовідносини у цій справі виникли внаслідок неможливості оформлення права власності на земельні ділянки в порядку спадкування через накладення на земельну ділянку, що є об`єктом спадкування, земельних ділянок, належних відповідачам, а відтак, характеризуючи обраний позивачем спосіб захисту в контексті цих правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зауважити таке.

87. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

88. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК).

89. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві

з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК).

90. Відтак, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв

у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України.

91. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України

від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 та підтримані Верховним Судом у змісті постанови від 26 листопада 2025 року у справі № 175/687/23 (провадження

№ 61-13773св24).

92. Відповідно до правового висновку, викладеного у змісті постанови Верховного Суду від 20 червня 2024 року в справі № 465/4103/21 (провадження

№ 61-3678св24), спадкоємець який прийняв спадщину може пред`являти віндикаційний позов.

93. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі

№ 761/31879/15-ц зауважено, що: «оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. […] Отже, якщо спірне майно було відчужене від імені ОСОБА_8 поза його волею, то він мав право домагатися відновлення свого права на нього. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набув речові права на частину успадкованого майна разом із іншими спадкоємцями, володіння та право користування ними і, відповідно, право на захист цих прав».

94. Оскільки за обставин цієї справи частина спірної земельної ділянки вибула з володіння спадкодавця ОСОБА_9 , а право власності на таку частину зареєстроване за відповідачами, колегія суддів доходить висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов про визнання незаконними та скасування рішень, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації земельних ділянок, у контексті встановлених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права позивача як спадкоємця, який прийняв спадщину у вигляді спірної земельної ділянки, проте позбавлений можливості оформити право власності.

95. Відтак, в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту права позивача як спадкоємця, який прийняв спадщину, проте позбавлений можливості оформити своє право власності на неї, тобто володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки.

96. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема,

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі

№ 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року

у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада

2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155).

97. У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 , заявлених до

ОСОБА_3 з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту.

98. При цьому колегія суддів зауважує, що рішеннями судів попередніх інстанцій у частині вирішення питання про розподіл судових витрат та, відповідно, їх стягнення з ОСОБА_3 , оцінка не надається у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позовних вимог щодо останнього.

99. Як вже зауважувалось Верховним Судом, інші відповідачі своїм правом на касаційне оскарження судових рішень не скористалися, а відтак судові рішення

в частині задоволених позовних вимог до Куликівської селищної ради та

ОСОБА_2 , а також стягнення з останніх судових витрат не переглядались.

Щодо клопотання про закриття касаційного провадження

100. У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дяків В. Б., звернувся до Верховного Суду із клопотанням про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, оскільки, на його переконання, висновок щодо застосування норми права, викладений

у постанові Верховного Суду, на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, що не є подібними.

101. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вищезгаданого клопотання з огляду на таке.

102. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений

у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

103. Вивчивши клопотання та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для закриття касаційного провадження у справі, оскільки касаційна скарга була подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, містила підстави касаційного оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження та необхідність надання відповідної правової оцінки доводам касаційної скарги під час касаційного перегляду справи, що й було зроблено у цій постанові.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

104. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

105. Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

106. З огляду на те, що у справі не вимагається збирання чи додаткової перевірки або оцінки доказів, а обставини справи судами встановлені повно, однак допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки позивачем при зверненні до суду було обрано неналежний спосіб судового захисту своїх прав, на що помилково не звернули уваги суди попередніх інстанцій, наслідком чого стало задоволення позовних вимог,

а також з урахуванням того, що судові рішення у касаційному порядку оскаржуються виключно ОСОБА_3 , оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог до останнього та в частині стягнення судових витрат підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.

107. У іншій частині оскаржувані судові рішення не переглядались, а тому підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 396, 400, 409, 412, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дяківа Володимира Богдановича, про закриття касаційного провадження.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

3. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня

2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 травня 2025 року

в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про:

Визнання незаконним та скасування рішення Куликівської селищної ради №20

від 05 липня 2017 року котрим затверджено проект землеустрою та передано

у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку в смт. Куликів для ведення особистого селянського господарства площею 0,2061 га, кадастровий № :02:016:0060.

Визнання недійсним рішення ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки в смт. Куликів площею 0,2061 га (кадастровий № :02:016:0060) на земельну ділянку площею 0,1732 га. (кадастровий номер :02:016:0068), оформлене у вигляді нотаріально посвідченої заяви №1390 від 31 липня 2018 року.

Скасування рішення Державного реєстратора Жовківської районної державної адміністрації Дмитрієнко Н. Т. №43750636 від 30 жовтня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку

в смт. Куликів площею 0,1732 га (кадастровий номер :02:016:0068), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227 та припинення права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване 26 жовтня 2018 року.

Скасування державної реєстрації земельної ділянки в смт. Куликів площею

0,1732 га (кадастровий номер :02:016:0068) в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на неї, яке зареєстроване 26 жовтня 2018 року.

Стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви у розмірі

3 178,00 грн; витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 14 910,00 грн; витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, скасувати та ухвалити у вищевказаній частині нове судове рішення.

4. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

5. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович