Справа №403/442/25 провадження № 2-о/403/4/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Карпяк Л.І.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Проценко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту її постійного проживання на момент відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка була її матір`ю, та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлення даного факту необхідне заявнику для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті матері.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заявлену нею вимогу повністю та прохала суд її задоволити. Суду пояснила, що її мати ОСОБА_2 за життя була зареєстрована в с.Фадіївка Бобринецького району, однак у зв`язку з тяжким захворюванням вона з 2016 року забрала матір проживати до себе в с.Лебедине Кропивницького району, де здійснювала за нею постійний догляд. Після смерті матері вона їздила на заробітки за кордон. Пізніше, маючи намір оформити спадщину після смерті матері, вона звернулась до нотаріуса, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва з огляду на недоведеність факту прийняття нею спадщини у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Проценко О.М. прохала суд задоволити заяву ОСОБА_1 та встановити факт постійного проживання заявника з її матір`ю ОСОБА_2 на день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що необхідне для оформлення заявником її спадкових прав.

В судове засідання представник заінтересованої особи Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області не з`явився. Згідно поданої до суду заяви прохав розгляд справи здійснювати без його участі, зазначивши, що Устинівська селищна рада не вбачає порушень інтересів територіальної громади у разі задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 забезпечить перехід майна до законного спадкоємця за заповітом, а тому прохав задоволити дану заяву (а.с.65-66).

На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, та процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, в судове засіданні за заявою ОСОБА_1 викликано свідків та витребувано від приватного нотаріуса Величка В.О. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 (а.с.26-27).

Заслухавши пояснення заявника та її представника, показання свідків, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , в якому записи виконані російською мовою, заявник по справі народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Кетрошены Республіки Молдова. В графі «Батько» зазначено - « ОСОБА_3 », в графі «Мати» - « ОСОБА_4 » (а.с.7).

04 березня 1995 року заявником був зареєстрований шлюб з гр-ном ОСОБА_5 , внаслідок чого її прізвище змінилось з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 гр-н ОСОБА_5 помер (а.с.9).

01 листопада 2016 року заявником був зареєстрований шлюб з гр-ном ОСОБА_8 , внаслідок чого її прізвище змінилось з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_9 » (а.с.16).

07 грудня 2010 року секретарем виконавчого комітету Федіївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Щербатою І.В. було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №123, за яким ОСОБА_2 заповідала належну їй на підставі Державного акту (бланк серія КР №032062) земельну ділянку № НОМЕР_2 розміром 10.03 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_10 , 1974 року народження (а.с.12).

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневою сільською радою Устинівського району Кіровоградської області (серія НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років в с.Лебедине Устинівського району Кіровоградської області (а.с.8).

Згідно з довідкою Федіївського старостинського округу Кетрисанівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області за №215 від 17 грудня 2024 року гр-нка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була постійно зареєстрована за адресою: с.Федіївка Бобринецького району Кіровоградської області з 07 лютого 1985 року. З грудня 2016 року на території Федіївського старостинського округу не проживала (а.с.17).

Згідно з випискою із погосподарської книги за номером об`єкта 010159-5, розташованого по АДРЕСА_1 , головою даного домогосподарства була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка вибула в грудні 2016 року (а.с.59).

Витягом з реєстру Устинівської територіальної громади підтверджується, що адресою зареєстрованого місця проживання заявника ОСОБА_1 з 11 грудня 2012 року є: АДРЕСА_2 (а.с.54 зворот).

Проживання заявника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 громади також підтверджується випискою з погосподарської книги за даним об`єктом, сформованою 26 січня 2026 року Криничуватським старостинським округом Устинівської селищної ради (а.с.63).

Згідно з довідкою Криничуватського старостинського округу Устинівської селищної ради Кіровоградської області №02-1-2/13/45 від 09 травня 2025 року гр-нка ОСОБА_1 проживала спільно однією сім`єю в будинку за АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

24 червня 2025 року заявник ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Величка В.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 (а.с.49).

Постановою приватного нотаріуса Величка В.О. від 10 липня 2025 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_11 у зв?язку з неподанням нею документів, які підтверджують факт прийняття спадщини (а.с.14).

Зі змісту витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі судом встановлено, що спадкова справа після смерті гр-нки ОСОБА_2 , як спадкодавця, була заведена 24 червня 2025 року приватним нотаріусом Величком В.О., номер у Спадковому реєстрі: 50562329, номер у нотаріуса: 27/2025, що відповідає даті звернення заявника ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.51 зворот).

Заповіт ОСОБА_2 , посвідчений 07 грудня 2010 року Федіївською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, на час формування інформаційної довідки зі Спадкового реєстру 24 червня 2025 року, є чинним (а.с.50 зворот).

Інформація про інші заповіти, спадкові договори та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_2 у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.50).

Відомостей про звернення інших спадкоємців померлої ОСОБА_2 протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку із заявами про прийняття спадщини після її смерті та (або) відмову від її прийняття матеріали спадкової справи не містять (а.с.48-56).

Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які дали суду показання про відомі їм обставини справи.

Так, свідок ОСОБА_12 дала суду показання про те, що вона проживає в с.Лебедине Кропивницького району та є сусідкою заявника ОСОБА_1 .. Мати заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_13 , яку вона називала «баба ОСОБА_14 » почала проживати разом з нею в одному будинку по АДРЕСА_2 з 2016 року. Заявник здійснювала догляд за своєю матір`ю, оскільки вона тяжко хворіла та не пересувалась самостійно. Померла ОСОБА_13 у березні 2017 року вдома у заявника. Також в будинку проживав чоловік заявника ОСОБА_8 , який допомагав заявнику доглядати її матір.

Свідок ОСОБА_8 дав суду показання про те, що він є чоловіком ОСОБА_1 .. Його теща ОСОБА_2 проживала в с.Федіївка Бобринецького району, але коли вона захворіла він з дружиною відвезли її спочатку до лікарні в м.Кропивницький, а після того, як лікарі встановили онкологічне захворювання, забрали її проживати до себе в АДРЕСА_2 . Мати заявника почала проживати з ними з 2016 року, коли він повернувся з госпіталю, та проживала разом з ними до самої смерті. Він особисто привозив лікарів для огляду своєї тещі та їздив за знеболювальними препаратами, коли в неї починався сильний біль. Часто до них в гості приходила сусідка ОСОБА_12 , з якою вони підтримували спілкування. Інші родичі за життя тещі до неї не приїжджали і не доглядали її. Поховання покійної здійснив він з дружиною. У дружини є дві сестри, але з ними вони не підтримують спілкування протягом багатьох років.

Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявленої нею вимоги, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення заявника ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, здійснено у спосіб, передбачений законом.

За змістом роз`яснень, викладених в п.п.1, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами, далі - Постанова №5 від 31 березня 1995 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У постанові Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права повязується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обовязків.

З огляду на викладене, враховуючи надані заявником ОСОБА_1 докази судом з`ясовано, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини необхідне їй для реалізації свого права на спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , що матиме відповідні юридичні наслідки у формі зміни власника земельної ділянки, як спадкового майна.

За змістом ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.1 ст.1220 ЦК України)..

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Зазначені приписи ч.3 ст.1268 ЦК України вимагають наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування ч.3 ст.1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі №569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі №523/19010/15, від 02 квітня 2021 року в справі №191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі №204/2707/19.

Отже, для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як зазначено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі №278/304/23.

Положеннями ч.1 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, тобто дана правова норма не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у ст.33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на дату відкриття спадщини) громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктом 1.13 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 не була зареєстрованою разом із заявником ОСОБА_1 в одному житловому будинку за місцем реєстрації останньої по АДРЕСА_2 , проте до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом із нею у вказаному житловому будинку.

Аналогічно заявник ОСОБА_1 також не мала зареєстрованого місця проживання за адресою місця реєстрації своєї матері ОСОБА_2 , як спадкодавця, в с.Федіївка Бобринецького району Кіровоградської області на час смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника ОСОБА_1 , не може бути доказом того, що вона не проживала разом зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17 та від 07 червня 2022 року в справі №175/4514/20.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

За змістом ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час її смерті заявник ОСОБА_1 надала суду докази, якими підтверджується факт її постійного проживання разом з матірю у житловому будинку АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини.

Доказів на спростування зазначеної обставини матеріали цивільної справи не містять.

На підставі викладеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, а також оцінивши надані заявником докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, встановивши норми права, які підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли у зв`язку зі смертю матері заявника, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що заявником ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 605 грн. 60 коп., що підтверджено належним письмовим доказом по справі (а.с.1).

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Згідно роз?яснень, викладених в п.18 Постанови №5 від 31 березня 1995 року, при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат у цих справах не застосовуються.

З огляду на викладене, судові витрати у виді сплаченого заявником ОСОБА_1 судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 293, 294, 313, 314, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволити.

Встановити факт постійного проживання на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Лебедине Устинівського району Кіровоградської області.

Судові витрати у виді сплаченого заявником ОСОБА_1 судового збору відшкодуванню не підлягають.

Повне імя та найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, адреса місцезнаходження: вул.Ювілейна, буд.№4 селище Устинівка Кропивницького району Кіровоградської області, поштовий індекс 28600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04364549.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 02 лютого 2026 року.

Суддя С.Ю.Атаманова