ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 724/4104/24

провадження № 61-7992св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Білої Уляни Михайлівни, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2025 року у складі судді Скрипника С. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду

від 22 травня 2025 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця.

2. На обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації у с. Королівка Бучанського району Київської області загинув військовослужбовець, солдат, призваний по мобілізації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. Причиною смерті ОСОБА_3 , відповідно до лікарського свідоцтва про смерть, стали травми шиї, органів грудної клітки, живота, внаслідок військових дій.

4. Відповідно до повідомлення про смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 солдат ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вогнепального поранення.

5. Позивачка є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується наявними

в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

6. У зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 позивачка, яка є рідною сестрою загиблого та членом його сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України (як особа, що проживала разом із загиблим, мала спільний побут, взаємні права та обов`язки

і відповідно була членом його сім`ї), звернулася до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів №168 від 28 лютого 2022 року та статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

7. Проте рішенням Міністерства оборони України №71 від 20 травня 2022 року заяву з документами повернуто на доопрацювання та визначено необхідність долучити документи, які підтверджують, що позивачка є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .

8. Крім того, позивачка зазначила, що в сім`ї загиблого ОСОБА_3 було п`ятеро дітей. Окрім позивачки останній мав сестер: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та брата -

ОСОБА_6 .

9. Вони мали дружну сім`ю, жили в будинку на

АДРЕСА_1 .

10. У дорослому віці всі інші брати та сестри, окрім позивачки та загиблого, створили власні сім`ї та переїхали проживати за іншими адресами.

11. Згодом батьки позивачки та загиблого померли і в батьківському будинку залишилися проживати позивачка із братом - ОСОБА_3 , які проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

12. ОСОБА_3 дуже любив позивачку, турбувався про неї.

13. У квітні 2021 року ОСОБА_3 одружився на ОСОБА_2 і остання переїхала жити у цей будинок, а у червні 2021 році у них народився син - ОСОБА_7 . Проте це не змінило відносин між позивачкою та її братом, вони і далі продовжувала проживати однією сім`єю із братом, його дружиною і малолітньою дитиною, вели спільне господарство, мали теплі сімейні стосунки. При цьому брат завжди опікувався позивачкою та фінансово утримував її, адже вона майже ніколи не працювала,

і, відповідно, не мала власних доходів, та важко адаптується в соціальному житті, оскільки має проблеми із психічним та метальним здоров`ям, які прогресували.

14. У 2022 році позивачку взято на облік до лікаря-психіатра та їй поставлено діагноз легка розумова відсталість з порушенням поведінки та емоцій.

15. Незважаючи на вік, позивачка не створила власної сім`ї, дітей не має, все життя прожила в батьківській хаті, вона не здатна вести повноцінне соціальне життя з вищезазначених причин, а тому брат вважав обов`язком опікуватися нею.

16. Посилаючись на вищезазначене, а також на відсутність іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її брат, який загинув під час проходження військової служби за мобілізацією, були членами сім`ї, а встановлення цього факту породжує для неї юридичні наслідки, оскільки з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації її прав на призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця,

ОСОБА_1 просила суд:

встановити факт її спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків зі своїм братом -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день його смерті -

ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати її членом сім`ї брата - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст судових рішень у справі

17. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду

від 22 травня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 зі своїм братом - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , членом сім`ї її брата -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день його смерті -

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі

2 422,40 грн.

18. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що надані заявницею докази містять фактичні дані, логічно пов`язані з обставинами, які підтверджують юридичний факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав і обов`язків між позивачкою та її загиблим братом ( ОСОБА_3 ), встановлення якого є необхідним для отримання позивачкою одноразової грошової допомоги

у зв`язку зі смертю останнього як військовослужбовця.

19. Відтак, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, які підтверджують спільне проживання позивачки та загиблого брата ( ОСОБА_3 ), наявність між ними спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, суд першої інстанції, із висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання членом сім`ї брата - ОСОБА_3 станом на день смерті останнього.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Білої У. М., на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 травня 2025 року у вказаній справі.

21. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

22. Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року призначено справу до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Біла У. М., просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позову у повному обсязі.

24. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 27 лютого 2019 року у справі

№ 522/25049/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 22 вересня 2021 року у справі

№ 463/3724/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, від 09 жовтня

2024 року у справі № 753/11423/22, від 27 листопада 2024 року у справі

№ 760/18907/22, від 09 квітня 2025 року у справу № 754/4040/22, від 16 квітня

2025 року у справі № 280/3747/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

25. Також підставою касаційного оскарження заявник вказує недослідження зібраних в справі доказів, а також встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

26. На переконання заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо доведеності позивачкою факту проживання однією сім`єю.

27. Відтак, як зауважує адвокат Біла У. М., матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження наявності взаємних прав та обов`язків позивачки та її брата ОСОБА_3 , тобто обставин, які підлягають обов`язковому встановленню в цій категорії справ.

28. Більше того, наявні у справі докази беззаперечно підтверджують факт того, що до загибелі брата ОСОБА_1 була повністю працездатною та забезпечувала себе самостійно, а тому жодного обов`язку опікуватися нею ані у брата, ані у інших осіб не було та не могло бути.

29. Також, на переконання заявниці касаційної скарги, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що у покійного ОСОБА_3 був обов`язок опікуватися позивачкою через її психічне захворювання, оскільки такі обставини жодним чином не підтверджені, а із наданих позивачкою медичних документів убачається, що відповідні проблеми зі здоров`ям у останньої виникли вже після загибелі ОСОБА_3 .

30. Крім того, вважає, що судами попередніх інстанцій помилково покладено

в основу судових рішень інформацію, надану свідками зі сторони позивача, оскільки пояснення свідків про наявність сімейних відносин між позивачкою та загиблим

є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних.

31. Відтак, на переконання заявника касаційної скарги, позивачка належними та допустимими доказами не довела наявності між останньою та загиблим братом сімейних відносин.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

32. У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Йовдій Д. В., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Білої У. М., без доказів направлення останнього на адреси інших учасників справи, а саме на адресу третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

33. Оскільки до відзива у порушення частини четвертої статті 395 ЦПК України не додано доказів надсилання копій останнього та доданих до нього документів всім іншим учасникам справи, останній не враховується судом касаційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 червня 1996 року (а.с.12).

35. З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27 липня

1974 року, встановлено, що батьками ОСОБА_1 є: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.13).

36. Зі змісту витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за №3 від 07 квітня 2022 року встановлено, що батьками ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , також є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.14-15).

37. З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30 березня

2022 року, встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Королівка Бучанського району Київської області (а.с.16).

38. Зі змісту копії лікарського свідоцтва про смерть №537 від 26 березня

2022 року підтверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті - травми шиї, органів грудної клітки та живота (а.с.17-18).

39. З копії повідомлення про смерть, адресованого ОСОБА_2 , встановлено, що солдат ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вогнепального поранення, отриманого в бою з російським окупантами, його смерть пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.19).

40. Зі змісту витяга з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 лютого 2022 року за №71, встановлено, що заяву з документами ОСОБА_1 стосовно призначення одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця Збройних Сил України

ОСОБА_3 повернуто на доопрацювання, оскільки відсутні документи на підтвердження факту, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого військовослужбовця (а.с.20).

41. З акта Рукшинської сільської ради Дністровського району від 20 листопада 2023 року встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до моменту смерті був зареєстрований та проживав за адресою:

АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною - ОСОБА_2 , сином - ОСОБА_7 , сестрою - ОСОБА_1 , вели спільне господарство (а.с.21).

42. З довідки, виданої виконкомом Рукшинської сільської ради за вих. №116

від 05 квітня 2024 року, судами встановлено, що покійний ОСОБА_3 по день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) постійно проживав та був прописаний за адресою:

АДРЕСА_1 і на день його смерті

у вищезгаданому домогосподарстві були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (а.с.22).

43. З довідки Комунального некомерційного підприємства «Хотинська багатопрофільна лікарня» від 05 квітня 2024 року за вих.№5 судами встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2022 року з діагнозом: F70.1 (а.с.25).

44. З довідки обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» поліклінічне відділення

від 11 червня 2024 року за вих. №608 встановлено, що ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , лікувалася стаціонарно з 31 травня 2022 року по

17 червня 2022 року з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням поведінки та елюзій F70.0 (а.с.26).

45. З довідки, виданої першим заступником міського голови Білецьким Д. М., встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Комунальному закладі «Хотинський заклад загальної середньої освіти №2» на посаді технічного працівника та була звільнена з посади 28 вересня 2021 року. У вищевказаній довідці зазначено середній заробіток ОСОБА_1 за 2021 рік, який склав 6 872,13 грн (а.с.54).

46. З відповіді на адвокатський запит за підписом начальника Хотинського управління Дністровської філії Чернівецького обласного центру зайнятості

Бринь А. встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Хотинському районному центрі зайнятості з 04 березня 2004 року по 18 березня 2005 року

в статусі безробітної та отримувала допомогу по безробіттю (а.с.54 зворот).

47. З довідки Чепоніської гімназії Дністровського району №103 від 17 грудня

2024 року встановлено, що син ОСОБА_2 - ОСОБА_10 дійсно навчався

у даному закладі у 1-2 класі з 01 вересня 2020 року по 03 серпня

2022 року. ОСОБА_3 цікавився життям ОСОБА_11 , відвідував батьківські збори (а.с.55).

48. З відомостей, наданих Центром обробки інформації Державної прикордонної служби України вих. №19/5879-25 від 21 січня 2025 року, встановлено, що

ОСОБА_1 перетинала державний кордон 09 листопада 2021 року на виїзд

з території України та 28 січня 2022 року на в`їзд (а.с.81).

49. З архівних довідок, наданих Комунальною установою «Хотинський трудовий архів» на адвокатський запит Білої У. М., встановлено період роботи ОСОБА_1

в Комунальному закладі «Хотинський заклад загальної середньої освіти №2», а саме з 16 травня 2007 року по день звільнення - 28 вересня 2021 року, а також відомості про розмір отримуваної заробітної плати за період роботи (а.с.94, 95).

50. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки, які підтвердили, що позивачка з дитинства хворіла, школу не закінчувала, а також те, що покійний ОСОБА_3 проживав разом з хворою сестрою та постійно нею опікувався.

51. Зокрема, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо не правдивих показів, надала пояснення, в яких зазначила, що вона є рідною сестрою позивачки, проживає по сусідству, неприязних відносин з відповідачкою не має, вони взагалі не спілкуються. Сестра ОСОБА_12 (позивачка) хворіє з дитинства та має розумову відсталість, закінчила лише три класи, оскільки далі продовжувати вчитися не могла. Інвалідність сестрі не встановлювалася, щоб не цькували інші діти. Вона з братом проживала разом завжди, він постійно опікувався нею, турбувався.

У 2007 році дуже важко захворіла їхня мама, вони всі її лікували. Загиблий

ОСОБА_3 у той час був студентом і члени сім`ї оплачували йому навчання. Спочатку проживали в м. Хотині, а коли померла бабуся, вони переїхали жити в с. Чепоноси. У них в сім`ї завжди були хороші відносини, навіть коли ОСОБА_3 захотів прописати свою дружину з її дитиною, ОСОБА_1 надала свою згоду, а зараз залишилася без будинку.

52. Також свідок зауважив, що вони домовилися, що ОСОБА_2 отримує виплати за брата, а хата в с. Чепоноси залишається ОСОБА_1 , проте вона так не зробила, внаслідок чого хвора сестра залишалася без будинку.

53. Свідок ОСОБА_13 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо не правдивих показів та за відмову від дачі показів, в судовому засіданні у суді першої інстанції зазначила, що проживає по сусідству із ОСОБА_1 , яку знає дуже добре, оскільки вони виросли разом та товаришували. Може підтвердити, що ОСОБА_1 із загиблим братом жили добре, дружньо, він її забезпечував, оскільки сама вона не могла працювати через свою хворобу (психічні розлади), часто буває агресивна, не контрольована, а тому

ОСОБА_3 повинен був постійно за нею наглядати.

54. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 із братом

ОСОБА_3 станом на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнання ОСОБА_1 членом сім`ї брата ОСОБА_3 станом на 23 березня 2022 року залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право між заінтересованою особою

ОСОБА_2 як дружиною покійного військовослужбовця ОСОБА_3 та заявницею щодо отримання грошової виплати і вчинення певних дій з метою отримання зазначеної грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

55. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

56. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

57. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

58. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

59. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

60. У справі, що є предметом касаційного перегляду, позивачка, звертаючись до суду з позовом, просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав і обов`язків зі своїм загиблим братом станом на день його смерті, а також визнати її членом сім`ї брата станом на день його смерті, встановлення якого є необхідним для отримання заявницею одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця.

61. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження

в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

62. Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

63. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06 грудня

1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

64. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»

від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України

від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану»

в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

65. Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.

66. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України

у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

67. Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку

і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

68. Частиною першою статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року

№ 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога

у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

69. Згідно з підпунктом 1 пункту другого статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

70. Тобто подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення одноразової грошової допомоги.

71. Указана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою

є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.

72. Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено змістом статті 16-1 Закону № 2011-XII (у редакції на дату смерті військовослужбовця).

73. За приписами вищезгаданої норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16-1 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до СК України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

74. Відтак, змістом вищезгаданої норми у редакції на момент смерті

ОСОБА_3 передбачено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Водночас члени сім`ї визначаються відповідно до норм СК України.

75. Змістом абзацу першого частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

76. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення,

а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

77. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року

у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно

з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут

і взаємні права й обов`язки».

78. Чинним законодавством не передбачено переліку доказів, які визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, а відтак вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

79. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам

в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

80. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

81. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року

у справі № 129/1033/13-ц).

82. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

83. У справі, яка є предметом касаційного перегляду, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та загиблий ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою, були зареєстровані за однією адресою та вели спільне господарство, що підтверджується як доказами, наявними у матеріалах справи, так і показаннями свідків, які у своїй сукупності дають підстави для висновку щодо проживання

ОСОБА_1 та загиблого ОСОБА_3 однією сім`єю.

84. Таким чином, установивши обставини спільного проживання позивачки та загиблого однією сім`єю на момент смерті останнього, ведення ними спільного побуту, а також наявність взаємних прав та обов`язків, надавши правову оцінку, зокрема, показанням допитаних судом свідків, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про доведення позивачкою факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю як брата та сестри,

а відтак і про наявність підстав для задоволення позову.

85. При вирішенні спору суди надали належну правову оцінку належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності

й взаємному зв`язку доказів у їх сукупності. Вони обґрунтовано взяли до уваги кровне споріднення позивачки із загиблим, зареєстроване місце проживання позивачки та загиблого на момент смерті останнього, а також показання свідків, які у своїй сукупності підтверджують факт спільного проживання позивачки та загиблого однією сім`єю і ведення спільного господарства.

86. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

87. Більше того, оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду, відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявників.

88. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд

з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

89. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло

б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

90. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження

№ 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

91. Згідно із пунктами 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

92. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

93. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Білої Уляни Михайлівни, залишити без задоволення.

2. Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 травня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович