Провадження № 2/752/4281/26
РІШЕННЯ

Іменем України

08 січня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року у системі «Електронний суд» року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, в якому просило стягнути заборгованість за договорами № 660 від 25 квітня 2021 року та № 683 від 12 лютого 2021 року в загальній сумі 96 269, 79 грн, стягнути судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати за надання правової допомоги - 25 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою ОСОБА_1 укладався договір № 660.

За договором № 660 від 25 квітня 2021 року на умовах строковості, зворотності та платності ТОВ «Служба миттєвого кредитування» перерахувало грошові кошти на рахунок позичальниці у розмірі 1 800,00 грн, що підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей». Відповідачка зобов`язувалась повернути кошти разом з відсотками, орієнтовний строк повернення кредиту - 12 днів після отримання кредиту.

Також 12 лютого 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою ОСОБА_1 укладався договір № 683, за яким на умовах строковості, зворотності та платності ТОВ «Служба миттєвого кредитування» перерахувало грошові кошти на рахунок позичальниці у розмірі 5 900,00 грн, що підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей». Відповідачка зобов`язувалась повернути кошти разом з відсотками, орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів після отримання кредиту.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі і за договором № 660 від 25 квітня 2021 року.

01 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 660 від 25 квітня 2021 року.

Загальний розмір заборгованості відповідачки за договором № 660 від 25 квітня 2021 року становить 33 762,70 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 1 800,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 30 962,70 грн.

01 грудня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 683 від 12 лютого 2021 року.

01 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 683 від 12 лютого 2021 року.

Загальний розмір заборгованості відповідачки за договором № 683 від 12 лютого 2021 року становить 63 507,09 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 5 900,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права - 57 607,09 грн.

Позивач зазначає, що наділений правом вимоги до відповідачки за договорами № 683 від 12 лютого 2021 року, № 660 від 25 квітня 2021 року на загальну суму 96 269,97 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 7 700,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права - 88 569,79 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с.70,71).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року поновлено позивачу строк на подання клопотання, яке задоволено, та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» відповідну інформацію (а.с.80-82).

Згідно з інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 133593600 від 07 липня 2025 року відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.69).

Суд на адресу реєстрації відповідачки направляв ухвалу про відкриття провадження. Поштове відправлення повернуто відправнику з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою» відповідно до поштового трегінгу 5351 від 14 вересня 2025 рок (а.с.86).

Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 25 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг «Стандартний» № 660, відповідно до розділу 1 якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 1 800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання, а проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%. Граничний строк кредитування - 1 рік.

Додатком № 1 до договору є заява-анкета від 25 квітня 2021 року. В анкеті-заяві ОСОБА_1 вказує, що ознайомилась з примірним (типовим) договором та усіма додатками до нього, включаючи правила надання грошових коштів у позику в тому числі фінансового кредиту, які розміщено на офіційному сайті ТОВ «Служба миттєвого кредитування»; просить надати кредит в сумі 1 800,00 грн, орієнтовний строк повернення кредиту - 12 днів. Просить надати кредит на вказаний нею у заяві - анкеті картковий рахунок НОМЕР_1 . У прикінцевих умовах (п.8), вказано, що відповідачка підтвердила підписання нею та отримання Паспорту споживача кредиту, Графіку платежів, Кредитного договору, Правил, Повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначених Законом України «Про захист персональних даних» (а.с.18 зв).

Згідно графіку платежів, що є Додатком № 2 до кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути 06 травня 2021 року суму боргу у розмірі 2 232,00 грн, яка складається з: суми кредиту у розмірі 1 800,00 грн та 432, 00 грн відсотків (а.с.19).

Кредитний договір, графік платежів, паспорт споживача підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором Q3.

Позивачем надано інформацію щодо процедури, хронології дії укладання електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с.23).

Відповідно до довідки б/н від 23 квітня 2025 рок ТОВ ФК «Вей Фор Пей» підтверджено здійснення переказу грошових коштів на номер картки НОМЕР_1 (який вказано у заяві-анкеті), емітент картки - ПриватБанк, категорія картки - MasterCard, час запиту - 25 квітня 2021 року 21:41:48; номер договору № 660, сума - 1 800, 00 грн (а.с.34).

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 28 вересня 2025 року № 20-1.0.0.0/7-25923/103646-БТ повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано картку НОМЕР_1 , 25 квітня 2021 року здійснено переказ коштів в сумі 1 800,00 грн (а.с.87).

Також 12 лютого 2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг «Стандартний» № 683, відповідно до розділу 1 якого, банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 5 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання, а проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%. Граничний строк кредитування - 1 рік. (а.с.24-26).

Додатком № 1 до договору є заява-анкета від 12 лютого 2021 року. В анкеті-заяві ОСОБА_1 вказує, що ознайомилась з примірним (типовим) договором та усіма додатками до нього, включаючи правила надання грошових коштів у позику в тому числі фінансового кредиту, які розміщено на офіційному сайті ТОВ «Служба миттєвого кредитування»; просить надати кредит в сумі 5 900,00 грн, орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів. Просить надати кредит на вказаний нею у заяві -анкеті картковий рахунок НОМЕР_1 . У прикінцевих умовах (п.8), вказано, що відповідачка підтвердила підписання нею та отримання Паспорту споживача кредиту, Графіку платежів, Кредитного договору, Правил, Повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначених Законом України «Про захист персональних даних» (а.с.26 зв).

Згідно графіку платежів, що є Додатком № 2 до кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути 27 лютого 2021 року суму боргу у розмірі 7 788,00 грн, яка складається з: суми кредиту у розмірі 5 900,00 грн та 1 880,00 грн відсотків (а.с.27).

Позивачем надано інформацію щодо процедури, хронології дії укладання електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с.29,30).

Кредитний договір, графік платежів, паспорт споживача підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором L3.

Відповідно до довідки б/н від 23 квітня 2025 рок ТОВ ФК «Вей Фор Пей» підтверджено здійснення переказу грошових коштів номер картки НОМЕР_1 (який вказано у заяві-анкеті), емітент картки - ПриватБанк, категорія картки MasterCard , час запиту - 12 лютого 2021 року 15:07:34; номер договору № 683, сума - 5 900, 00 грн (а.с.37 зв).

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 28 вересня 2025 року № 20-1.0.0.0/7-25923/103646-БТ повідомила, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано картку НОМЕР_1 , 12 лютого 2021 року здійснено переказ коштів в сумі 5 900,00 грн (а.с.87).

01 грудня 2021 року ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування»» на підставі договору факторингу № 1-12 за плату відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги заборгованості за кредитними договорами (а.с. 44-46 зв.)

Згідно з реєстром боржників (додаток № 3) до договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги і до відповідачки, порядкові номери 3866, 3867. Реєстр підписано та завірено печатками директора ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» і генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал». (а.с.47,48)

Згідно з витягами з Реєстру боржників ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідачки за договором № 660 на загальну суму заборгованості 12 744,00 грн, з яких 1 800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 944,00 грн - заборгованість за процентами; за договором № 683 на суму 30 472,40 грн, з яких 5 900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 24 572,40 грн - заборгованість за процентами, що також підтверджується розрахунками заборгованості станом на 10 січня 2023 року (а.с.40,42,49,50).

10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023 за плату відступило, а ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги заборгованості за кредитними договорами (а.с. 51-54).

Згідно з реєстром боржників (додаток № 1) до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» підступило ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги і до відповідачки. Реєстр підписано та завірено печатками генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» і представником ТОВ «Коллект Центр» (а.с.55-58).

Згідно з витягами з Реєстру боржників ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 660 на загальну суму заборгованості 32 762,70 грн, з яких 1 800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 30 962,70 грн - заборгованість за процентами; за договором № 683 на суму 63 507,09 грн, з яких 5 900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 57 607,09 грн - заборгованість за процентами, що також підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.41,43,59,60).

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Щодо наявності у позивача, як нового кредитора, право вимоги щодо заборгованості відповідача за кредитними договорами.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Позивач набув право вимоги до відповідача внаслідок низки послідовних відступлень цього права. Спочатку ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» відступило право вимоги ТОВ " Вердикт Капітал " (Договір № 01-12 від 01 грудня 2021 року), яке надалі відступило це право позивачу, ТОВ "Коллект Центр" (Договір № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року).

Презумпція чинності цього договору не спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (стаття 204 ЦК України). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували презумпцію правомірності договорів.

Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що за кредитним договором від 12 лютого 2021 № 683 відповідачка ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у сумі 5 900,00 грн, та за кредитним договором від 25 квітня 2021 року № 660 - 1 800,00 грн.

Позивач вказує, що відповідачка зобов`язання за договорами про надання фінансових послуг не виконала, заборгованість у строк, обумовлений договором, не погасила, проценти за користування кредитними коштами також не сплатила.

У той же час, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами на умовах, встановлених ними, а тому є обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за двома договорами за тілом кредиту у сумі 1 800,00 грн та 5 900,00 грн

Щодо нарахування відсотків.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як вбачається з матеріалів справи, укладені ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_2 договори про надання фінансових послуг є ідентичними й відрізняються лише розміром позики та строком її повернення.

У розділі 1 усіх договорів - «Предмет, строк дії договору та порядок укладення договору» сторонами узгоджено надання позичальнику в грошових коштів та строк їх повернення. Зокрема у розмірі 5 900,00 грн строком повернення кредиту 16 днів з моменту отримання за договором № 683 від 12 лютого 2021 року; 1 800,00 грн строком повернення 12 днів за договором № 660 від 25 квітня2021 року.

Умовами п. 1.4 вказаних договорів сторони погодили, що проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%.

Нарахування позивачем відсотків, здійснюване після прострочення сплати грошових коштів, не є правомірною платою за користування, хоча і відбувалося у межах річного граничного строку кредитування (п. 1.9 договору).

Суд зазначає, що відповідно до усталеної правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, цивільне законодавство чітко розмежовує: проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України) як плату за правомірне користування коштами, що діє лише у межах погодженого строку, та відповідальність за прострочення (ст. 625 ЦК України) як наслідок неправомірного користування. Зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду однозначно вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом як плату за правомірне користування припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Не зважаючи на встановлення в умовах договорів граничного строку кредитування (1 рік) як на підставу для нарахування відсотків, суд виходить із того, що фактичним строком надання кредиту (правомірного користування) є саме «орієнтовний строк» (12 та 16 днів), узгоджений також у додатках до договорів. Встановлення «граничного строку» в 1 рік без чіткого розмежування періодів нарахування процентів, створює правову невизначеність, яка, за принципом contra proferentem, має тлумачитись проти сторони, що склала проект договору (кредитора), та на користь слабшої сторони (споживача).

Таким чином, після закінчення короткого орієнтовного строку повернення (12 та 16 днів), який є фактичним строком правомірного користування, право нарахування процентів за статтею 1048 ЦК України за базовою ставкою (2%) припинилося. Нарахування коштів за підвищеною процентною ставкою, що починаються застосовуватися саме з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення, за своєю правовою суттю є не платою за правомірне користування, а мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки вони застосовуються виключно через факт прострочення.

При цьому суд зауважує, що у розділі 3 «Відповідальність сторін» сторони, по суті, не визначили проценти за підвищеною ставкою як вид відповідальності згідно зі статтею 625 ЦК України, а встановили лише пеню у розмірі 1% (п. 1.3). Проте, як вбачається із розрахунку, штрафні санкції (неустойка, пеня, штраф) позивачем не нараховувались. Вимоги про стягнення пені (1%), чи проценти за статтею 625 ЦК України не заявлялись

У даному випадку необхідним є розмежування правової природи процентів, нарахованих до і після прострочення, що призводить до неможливості ототожнювати плату за правомірне користування (ст. 1048 ЦК України) із мірою відповідальності за порушення зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Отже, нарахування процентів за підвищеною ставкою не є законним та не відповідає умовам договору, оскільки ці проценти, як міра відповідальності, не були заявлені позивачем до стягнення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову й стягнення за договорами про надання фінансових послуг тіла кредиту та процентів, нарахованих за базовою ставкою (2% на день) протягом погодженого орієнтовного строку повернення, як плати за фактично правомірне користування коштами, а саме: за договором № 660 від 25 квітня 2021 року в сумі - 2 232,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 1 800,00 грн, заборгованість за процентами - 432,00 грн; за договором 683 від 12 лютого 2021 року в сумі - 7 788,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 900,00 грн, заборгованість за процентами - 1 888,00 грн. Всього підлягає стягненню з відповідача заборгованість за двома договорами про надання фінансових послуг у сумі 10 200,00 грн.

Враховуючи, що відповідачкою не надано до суду доказів на підтвердження повного виконання зобов`язань за договорами фінансових послуг, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявка ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги № 542 від 01 травня 2025 року щодо боржника ОСОБА_1 ; витяг з Акта № 10 від 30 травня 2025 року до договору про надання юридичної допомоги за договорами № 660, № 683 на загальну суму 25 000,00 грн (а.с.11-15).

Суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.

Велика Палату Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.

Враховуючи малозначність справи, розгляд її в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб, обсяг наданих послуг адвокатом, а також те, що надані документи на підтвердження понесених витрат на юридичну допомогу визначають суму таких витрат у розмірі 25 000,00 грн, внаслідок чого суд вважає, що співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 602,50 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (10,41 %), що становить 252,17 грн.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг від 12 лютого 2021 року № 683 та за договором про надання фінансових послуг від 25 квітня 2021 року № 660 у загальній сумі 10 200 (десять тисяч двісті) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в сумі 252 (двісті п`ятдесят дві) гривні 17 коп, витрати на правничу допомогу в сумі 2 602 (дві тисячі шістсот дві) гривні 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, оф.306.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення 08 січня 2026 року.

Суддя А.В.Слободянюк