Справа № 452/4433/25
Провадження №2/452/568/2026
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 січня 2026 року м. Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Кущ Т.М., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

24 листопада 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мусаєвою Ю.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогою про розірвання шлюбу, який зареєстровано між сторонами 28 липня 2022 року у Старосамбірському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. (Львів). Представник позивача вказав, що від шлюбу сторони не мають дітей. Крім того, зазначив, що сімейне життя у сторін не склалося через постійні непорозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Несумісність поглядів на життя, а також характерів створило неможливість подальшого проживання однією сім`єю, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує формально, сторони майже не спілкуються, мають окремий бюджет та проживають окремо один від одного. За таких обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить його інтересам.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, приходжу до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у стст.175-177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, згідно ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач ОСОБА_1 не сплатив судовий збір у визначеному розмірі за подання позовної заяви з посиланням на п.13 ч.1 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями) (далі Закон), вказуючи на те, що він є учасником бойових дій, а тому на підставі наведених положень закону звільняється від сплати судового збору.

Разом з тим, суд зазначає, що у відповідності до вимог п.13 ч.1 ст.5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №545/1149/17, норма п.13 ч.1 ст.5 Закону, згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з

порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Відтак, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону, суд має враховувати предмет та підстави позову, а також перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб саме як учасників бойових дій та/або постраждалих учасників Революції Гідності.

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року зроблено правовий висновок, згідно якого учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №127/23946/19.

Враховуючи, що спір у цій справі винник не з питання щодо соціального захисту позивача, як постраждалого учасника Революції Гідності чи учасника бойових дій, то, у даному конкретному випадку, до нього не може бути застосований п.13 ч.1 ст.5 Закону, та, відповідно позивача не може бути звільнено від сплати судового збору саме при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Відтак, суд звертає увагу позивача на те, що ставки судового збору за подання, зокрема, позову до суду, визначені в ст.4 Закону.

Частиною першою статті 4 Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на день подання позову до суду, а саме 24 листопада 2025 року, становило 1211 грн. 20 коп..

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, тому позивачеві пропонується сплатити судовий збір у визначеному Законом розмірі, надавши судові відповідну квитанцію.

Крім того, позовна заява повинна містити, зокрема, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.106 Сімейного кодексу України (далі - СК України), подружжя, яке не має неповнолітніх дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Відтак, у разі якщо від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, то подружжя має право звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою про розірвання шлюбу, вирішивши таке питання в досудовому порядку.

Разом з тим, попри існування можливості досудового врегулювання спору, позивач відомостей щодо вжиття відповідних заходів такого врегулювання в позові не зазначив та не послався на докази на підтвердження того, що ним такі заходи досудового врегулювання спору вживалися.

Також відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Крім того, до заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Разом з тим, позивачем не долучено до позовної заяви свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків в межах 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М. Кущ