ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2026 року м. Кропивницький

справа № 405/3912/25

провадження № 22-ц/4809/414/26

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 07 листопада 2025 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (далі ОКВП «Дніпро-Кіровоград») та просив:

-визнати неправомірними дії ОКВП «Дніпро-Кіровоград» щодо нарахування йому плати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 8 625,87 грн за період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 не за показниками індивідуального засобу обліку води, а за Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг;

-зобов`язати ОКВП «Дніпро-Кіровоград» здійснити йому перерахунок нарахованої плати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року, виходячи з фактичних показників індивідуального лічильника води ЛК-1.5 №1278759;

-покласти на ОКВП «Дніпро-Кіровоград» судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є споживачем послуг ОКВП «Дніпро-Кіровоград», отримує такі послуги на підставі публічного індивідуального договору та протягом тривалого часу здійснював оплату виключно за фактичними показниками індивідуального приладу обліку води.

У січнілютому 2025 року відповідач в односторонньому порядку припинив нарахування за показниками встановленого та фактично справного лічильника і застосував Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (далі Методика розподілу), як до споживача, який не має приладу обліку.

Такі дії призвели до необґрунтованого та непропорційного збільшення обсягів спожитої води у десятки разів порівняно із середнім щомісячним споживанням позивача, та до утворення заборгованості у розмірі понад 8 000 грн. При цьому, відповідач не надав розрахунку зазначених сум, обмежившись поясненням про автоматичне нарахування програмою.

ОСОБА_1 за власною ініціативою та за власний рахунок своєчасно організував проведення періодичної повірки лічильника, який за результатами повірки визнаний таким, що відповідає вимогам національних стандартів метрології, та був повторно встановлений ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Таким чином, фактичних підстав вважати лічильник несправним або таким, що не може використовуватись для комерційного обліку, не існувало.

Водночас відповідач не довів належного, своєчасного та індивідуального інформування позивача про необхідність проведення повірки саме його засобу обліку та про правові наслідки її не проведення.

На переконання позивача, саме неналежне виконання відповідачем обов`язку з контролю міжповіркових інтервалів та інформування споживача стало причиною виникнення спірних нарахувань.

Перекладення негативних наслідків вказаної бездіяльності на добросовісного споживача суперечить принципам справедливості, добросовісності та законодавству у сфері захисту прав споживачів, у зв`язку з чим позивач вважав нарахування заборгованості з послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року незаконними, як наслідок, звернувся до суду з відповідним позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Кропивницького від 07 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про захист прав споживача задоволено.

Визнано неправомірними дії ОКВП «Дніпро-Кіровоград» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 8 625,87 грн за період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 не за показниками індивідуального засобу обліку води, а за Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Зобов`язано ОКВП «Дніпро-Кіровоград» здійснити ОСОБА_1 перерахунок нарахованої плати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року, виходячи з фактичних показників індивідуального лічильника води ЛК-1.5 № 1278759.

Стягнуто з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 100 грн.

Стягнуто з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь держави судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що невиконання відповідачем обов`язку з належного контролю та інформування позивача щодо необхідності повірки лічильника призвело до того, що позивач не зміг своєчасно вжити заходів для її проведення, що, в свою чергу, стало формальною підставою для відповідача здійснювати нарахування за Методикою розподілу.

Такі дії відповідача суд першої інстанції вважав неправомірними, оскільки негативні наслідки бездіяльності виконавця послуг не повинні покладатися на споживача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо інформування позивача про необхідність проведення повірки лічильника, є порушенням прав позивача, як споживача комунальних послуг, та призвело до неправомірного нарахування позивачу заборгованості за період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОКВП «Дніпро-Кіровоград» просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 07 листопада 2025 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно поклав на ОКВП «Дніпро-Кіровоград» обов`язок здійснювати індивідуальне повідомлення позивача про необхідність проведення періодичної повірки розподільчого лічильника у спосіб, який підтверджує факт отримання такого повідомлення. Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» прямо покладає обов`язок своєчасного проведення повірки розподільчого засобу обліку на його власника (споживача), а не на виконавця комунальної послуги.

Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Порядок подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, затверджений постановою КМУ № 474 від 08.07.2015 (далі Порядок № 474). Зазначений порядок не регулює питання повірки розподільчих (квартирних) лічильників води. Це підтверджується як нормами Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», так і офіційною позицією Міністерства розвитку громад та територій України, яке прямо вказало на наявність прогалини у правовому регулюванні щодо розподільчих засобів обліку та необхідність внесення відповідних змін до Порядку № 474 у майбутньому.

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» здійснило інформування споживача про необхідність проведення повірки у спосіб, передбачений Правилами надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 690 від 07.07.2021 (далі Правила № 690) та умовами публічного індивідуального договору приєднання. Інформація про повірку розміщувалась в особистому кабінеті споживача, на офіційному вебсайті підприємства, а також у розрахункових документах, які доставлялися поштовим зв`язком. Такий спосіб повідомлення закон визнає таким, що гарантує доведення інформації до споживача.

ОСОБА_1 не довів, що він не отримував розрахункові документи або був позбавлений можливості ознайомитися з інформацією щодо строків повірки лічильника. Суд першої інстанції також не встановив жодних обставин, які б свідчили про неналежну доставку рахунків чи повідомлень. Ухилення або пасивна поведінка споживача щодо ознайомлення з отриманою інформацією не може покладати негативні наслідки на виконавця послуг.

Оскільки у зв`язку з непроведенням планової повірки розподільчий лічильник був знятий з абонентського обліку, відповідач правомірно здійснював нарахування плати за послуги відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг як для приміщення, не оснащеного вузлом розподільного обліку.

Посилання суду першої інстанції на окремі рішення місцевих та апеляційних судів є вибірковим і не свідчить про існування усталеної судової практики. Відповідно до ст. 263 ЦПК України обов`язковому врахуванню підлягають виключно правові висновки Верховного Суду, на які суд першої інстанції не послався.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Царенка Є. П., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 07 листопада 2025 року залишити без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Царенко Є. П. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник ОКВП «Дніпро-Кіровоград» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надаються ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Відносини між сторонами регулюються Індивідуальним договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який є публічним договором приєднання, укладеним шляхом вчинення позивачем дій, що свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, шляхом фактичного споживання та оплати послуг п. 5 Договору.

Помешкання Позивача обладнане індивідуальним (розподільчим) засобом обліку води типу ЛК-1,5, заводський номер № НОМЕР_2 .

24.02.2025 лічильник № 1278759 було демонтовано представниками відповідача для проведення повірки, що підтверджується Актом про демонтаж засобу вимірювальної техніки № 62 від 24.02.2025.

На час відсутності основного лічильника було встановлено тимчасовий прилад обліку.

Послуги, пов`язані з розпломбуванням/опломбуванням, демонтажем/монтажем та повіркою лічильника, були оплачені позивачем, що підтверджується платіжними інструкціями від 12.02.2025 на суму 500 грн та від 17.02.2025 на суму 10 грн.

28.02.2025 повірений Лічильник № 1278759 було повернуто та змонтовано, що підтверджується Актом про монтаж засобу вимірювальної техніки № 62 від 28.02.2025.

Після повірки встановлено той самий лічильник № 1278759. Відповідність роботи лічильника позивача вимогам національних стандартів метрології підтверджується встановлення пломби про проведення повірки.

За період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року відповідач нарахував плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, як для приміщення, яке не оснащене вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб (3 особи), які фактично користуються послугами, станом на 01.04.2025 нарахування становили 8 080,77 грн.

На звернення позивача відповідач надав лист (вих. № 138195 від 13.05.2025), в якому пояснив нарахування Методикою розподілу через прострочення терміну повірки лічильника та зазначив, що інформування споживачів здійснюється через особисті кабінети, офіційний веб-сайт та шляхом друку повідомлень у розрахункових листах.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг, визначений Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та іншими нормативно-правовими актами. Нарахування плати на надані послуги здійснюється згідно з показанням комерційних чи розподільних вузлів обліку води або затверджених нормативів (норм) споживання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частинами першою-другою ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 7 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Про підтвердження цивільно-правових відносин сторін свідчать, зокрема дії позивача, спрямовані на набуття ним цивільних прав та обов`язків, а саме фактичне отримання позивачем від відповідача послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на підставі укладеного Типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, та їх оплата. У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня акцептування такого договору (п. 14 постанова КМУ від 05 липня 2019 року № 690, в редакції постанови КМУ від 02 лютого 2022 року № 85). Сторонами вчиняються передбачені актами цивільного законодавства дії, що породжують у них цивільні права та обов`язки у зв`язку із наданням послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування вузлів обліку - це огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування вузлів обліку - огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

Статтею 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» від 13 жовтня 2016 року № 1747 для лічильників води встановлений міжповірочний інтервал 4 роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надаються ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), що сторонами не оспорюється.

Помешкання позивача обладнане індивідуальним (розподільчим) засобом обліку води типу ЛК-1,5, заводський номер № НОМЕР_2 .

24.02.2025 лічильник № 1278759 було демонтовано представниками відповідача для проведення повірки, що підтверджується Актом про демонтаж засобу вимірювальної техніки № 62 від 24.02.2025 (а. с. 18).

28.02.2025 повірений лічильник № 1278759 було повернуто та змонтовано, що підтверджується Актом про монтаж засобу вимірювальної техніки № 62 від 28.02.2025 (а. с. 19).

За період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року, відповідач нарахував плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, як для приміщення, яке не оснащене вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб (3 особи), які фактично користуються послугами, станом на 01.04.2025 нарахування становили 8 080,77 грн, що підтверджується відповідною Довідкою про нарахування плати та розмір платежів (а. с. 22).

На звернення позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надало відповідь вих. № 138195 від 13.05.2025, в якому пояснило нарахування Методикою розподілу через прострочення терміну повірки лічильника та зазначило, що інформування споживачів здійснюється через особисті кабінети, офіційний веб-сайт та шляхом друку повідомлень у розрахункових листах (а. с. 24).

Індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, сторонами якого є ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та індивідуальний споживач, який приєднався до умов цього договору, передбачає, що цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з метою надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення індивідуальному споживачу. Даний договір вважається укладеним через 30 днів з моменту розміщення наhttps://dnipro-kirovograd.com.ua/DogFiz. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг.

Пунктом 26 договору передбачено, що заміна і обслуговування, зокрема огляд, опломбування/розпломбування, ремонт (у тому числі з демонтажем, транспортуванням і монтажем) та періодична повірка вузла (вузлів) розподільного обліку, здійснюються за рахунок споживача.

Пунктом 42 договору серед обов`язків виконавця надання послуг визначено контроль за дотриманням установлених міжповірочних інтервалів для засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла комерційного та розподільного обліку.

Згідно з п. 54 договору виконавець надсилає повідомлення, документи та інформацію, що передбачені цим договором, на поштову адресу споживача або іншими засобами зв`язку, зазначеними споживачем.

Згідно з пп. 15 п. 50 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, виконавець зобов`язаний контролювати дотримання установлених міжповірочних інтервалів для засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузлів комерційного обліку, а у разі укладення індивідуального договору або індивідуального договору про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - вузлів розподільного обліку.

Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт» від 08 липня 2015 року № 474 виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або через цифрову інтегровану інформаційно-аналітичну систему Єдина платформа житлово-комунальних послуг (далі - Єдина платформа) (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця) з автоматичним підтвердженням факту доставки та отримання повідомлення, або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

Споживач забезпечує у зазначений в повідомленні строк доступ представника виконавця до засобу вимірювальної техніки.

У разі неможливості споживача у зазначений строк забезпечити доступ представника виконавця до засобу вимірювальної техніки для проведення його періодичної повірки споживач не пізніше ніж за 10 календарних днів до настання такого строку інформує про це виконавця шляхом надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення або через Єдину платформу (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця), або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання виконавцем відповідної інформації.

Інший строк доступу до засобу вимірювальної техніки споживач та виконавець узгоджують, зокрема шляхом обміну листами, які можуть формуватись та надсилатись в автоматизованому режимі з використанням Єдиної платформи (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).

Отже, законодавством та умовами індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на виконавця послуг покладається обов`язок належного повідомлення споживача про проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, яке повинно бути підтверджено.

Аналізуючи встановлені судом обставини та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечив належного індивідуального інформування позивача про необхідність проведення повірки лічильника, що стало підставою для його демонтажу.

Надані ОКВП «Дніпро-Кіровоград» докази не підтверджують факту належного та індивідуального повідомлення споживача про необхідність проведення повірки засобу обліку води.

Зокрема, надані копії рахунків, зведених відомостей, реєстрів адрес, актів приймання-передачі послуг з доставки рахунків, а також витяги з внутрішніх інформаційних матеріалів підприємства не містять доказів доведення інформації саме до конкретного споживача шляхом персонального письмового повідомлення, під розпис, рекомендованим листом або іншим способом, який би дозволяв достеменно встановити факт отримання такої інформації.

Сам по собі факт формування рахунків, їх друку чи передачі на доставку, так само як і розміщення загального інформаційного повідомлення на веб-сайті виконавця або у відкритому доступі, не може вважатися належним повідомленням у розумінні вимог законодавства, оскільки не доводить, що конкретний споживач був обізнаний про обов`язок проведення повірки у визначений строк.

Надані реєстри адрес та переліки споживачів носять загальний, узагальнений та технічний характер, не містять відомостей про зміст повідомлення, дату його вручення, особу, яка його отримала, а також підтвердження фактичного доведення відповідної інформації до відома позивача. Такі документи лише свідчать про внутрішні організаційні дії виконавця, але не підтверджують виконання обов`язку з інформування споживача.

Крім того, акти приймання-передачі наданих послуг з доставки рахунків підтверджують лише факт надання поліграфічних або поштових послуг, однак не містять доказів того, що в конкретному рахунку було зазначено повідомлення про необхідність проведення повірки лічильника, а також що таке повідомлення було отримано споживачем.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач був своєчасно, індивідуально та у спосіб, передбачений законом, повідомлений про необхідність проведення повірки засобу обліку. Відсутність такого повідомлення виключає можливість покладення на споживача негативних наслідків, пов`язаних із непроведенням повірки, у тому числі застосування нарахувань за нормативами чи визнання показників лічильника недійсними.

За таких обставин, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність нарахування плати за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2025 року по 24 лютого 2025 року та правомірність рішення про перерахунок плати за фактичними показниками лічильника.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність обов`язку повідомляти споживача індивідуально у спосіб, що підтверджує отримання повідомлення. Суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що відповідач не забезпечив належного контролю та інформування про повірку лічильника у спосіб, передбачений публічним договором приєднання та Правилами № 690.

Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування судом першої інстанції Порядку № 474 є безпідставними та такими, що ґрунтуються на звуженому тлумаченні норм права.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 474, цей Порядок визначає процедуру подання на періодичну повірку, обслуговування та ремонт засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиту теплову енергію і воду, що є власністю фізичних осіб або співвласників багатоквартирного будинку.

Індивідуальні (розподільчі) лічильники води за своєю правовою природою є засобами вимірювальної техніки, результати вимірювань яких безпосередньо використовуються для визначення обсягу спожитих комунальних послуг та здійснення розрахунків між виконавцем послуг і споживачем. При цьому пункт 1 Порядку № 474 не містить жодних виключень щодо поширення його дії виключно на комерційні вузли обліку будівлі та не передбачає непоширення його положень на розподільчі (квартирні) лічильники води.

Системний аналіз положень Порядку № 474 у взаємозв`язку із Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» свідчить, що розподільчі лічильники води входять до складу вузлів обліку, а їх періодична повірка є складовою обслуговування таких вузлів. Отже, Порядок № 474 є процедурним нормативно-правовим актом, який конкретизує механізм реалізації законодавчо встановлених вимог щодо повірки засобів вимірювальної техніки, у тому числі розподільчих лічильників води.

Посилання апелянта на офіційну позицію органу виконавчої влади щодо наявності прогалин у правовому регулюванні не спростовують чинності Порядку № 474 та не можуть бути підставою для його невиконання, оскільки відповідно до статті 10 ЦПК України суд при вирішенні справи керується чинними нормативно-правовими актами, а не проєктами змін чи роз`ясненнями, які не мають нормативного характеру.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення Порядку № 474 до спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги щодо його непридатності є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що повідомлення споживача через особистий кабінет та розрахункові документи є достатнім для зняття відповідальності відповідача. Суд першої інстанції встановив, що на момент нарахування плати позивач фактично не отримав належної інформації про необхідність проведення повірки, що стало підставою для застосування Методики розподілу.

Доводи апеляційної скарги про вибірковість судової практики місцевих судів не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються передусім на нормах матеріального права та умовах укладеного між сторонами договору. Відсутність прямого посилання на постанову Верховного Суду не є самостійною підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у вигляді судового збору, понесеного позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Царенко Є. П. повідомив, що попередній розрахунок судових витрат становить 3 500 грн, докази понесення яких будуть надані до суду до дебатів або протягом 5 днів з дати винесення рішення суду.

20 січня 2026 року від представника позивача надійшло клопотання, в якому просиві залучити до матеріалів справи докази понесення позивачем судових витрат в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 600 грн та здійснити розподіл судових витрат відповідно до результатів розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44.Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем під час розгляду справи апеляційним судом адвокатом було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги у Кропивницькому апеляційному суді серії АІ № 1897850; копію Договору № 136/25 про надання правової допомоги від 04 травня 2025 року; копію Звіту № 136/25/003 від 24.12.2025 про виконання дій необхідних для надання правової допомоги; копію Акту прийому-передачі послуг № 136/25/003 від 24.12.2025; копію Рахунку-фактури № 136/25/003 від 24.12.2025; копію квитанції № від 24.12.2025; квитанцію № 5684995 від 19.01.2026 про доставку відзиву клопотання про залучення судових витрат позивача разом з додатками ОКВП «Дніпро-Кіровоград» до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІКС.

Клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи відсутність клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції,з огляду на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, в порядку розподілу судових витрат під час розгляду справи судом апеляційної інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 600 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 07 листопада 2025 року без змін.

Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 3 600 (три тисячі шістсот) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04.02.2026.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник