ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7714/25

Провадження № 22-ц/820/161/26

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.

за участі: представника апелянта - Бакуна А.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/7714/25 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яка подана його представником Бакуном Андрієм Юрійовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року, у складі судді Стефанишина С.Л., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної академії аграрних наук України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національна академія аграрних наук України, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної Академії Аграрних Наук України» на його користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 337515,56 грн та середній заробіток за період затримки розрахунку з 14 лютого 2023 року по 13 серпня 2023 року включно, в розмірі 180980,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 08.07.2021 по 13.02.2023 працював на посаді директора у Державному підприємстві «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної Академії Аграрних Наук України».

Під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем йому не виплачувалася заробітна плата протягом періоду з травня 2022 року по день звільнення, 13.02.2023 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 337515,56 грн. Розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з травня 2022 року по 13.02.2023 підтверджується довідками ОК-5 та ОК-7.

В день звільнення позивач був присутній на роботі, але роботодавцем не було виконано вимоги, передбачені Кодексом законів про працю України, а саме позивачу не було проведено виплат всіх сум, що йому належать при звільненні, в тому числі заборгованості із заробітної плати за період з травня 2022 року по день звільнення 13.02.2023, а також не було надано: трудову книжку ОСОБА_2 із внесеним записом про звільнення; письмове повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_2 суми заробітної плати при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

Відповідач при звільненні не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату у розмірі 337515,56 грн.

При звільненні роботодавцем не проведено повний розрахунок, тому позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більш як за шість місяців, а саме за період з 14 лютого 2023 року по 13 серпня 2023 року включно, розмір якого складає 180980,55 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної Академії Аграрних Наук України» на користь ОСОБА_2 заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 337515,56 грн, середній заробіток у розмірі 180980,55 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1447,84 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної Академії Аграрних Наук України» на користь держави 3375,15 грн судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 337515,56 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Оскільки з вини роботодавця не було виплачено належні звільненому працівнику суми у визначені законодавством строки, на підставі ст.117 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 лютого 2023 року по 13 серпня 2023 року включно, у розмірі 180980,55 грн з нарахуванням і утриманням з суми середнього заробітку податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових плати при виплаті цих коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яка подана його представником Бакуном Андрієм Юрійовичем, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач ОСОБА_2 тривалий час не перебував на робочому місці, в т.ч. і в день звільнення 13.02.2023. Судом не досліджено та не надано оцінки тому, що саме ОСОБА_2 , як директор підприємства, зобов`язаний був забезпечити виплату заробітної плати, в т.ч. під час свого звільнення. У такому випадку порушення трудового законодавства та обов`язок із виплати заробітної плати порушено ОСОБА_2 , як керівником державного підприємства.

Обставини порушення трудового законодавства та факти невиплати заробітної плати стали підставою для перевірки інспекторами управління праці. Відповідно до акту перевірки Держпраці від 22.07.2025 залишок боргу по заробітній платі ОСОБА_2 складає 217285,42 грн. При цьому судом такі відомості не взято до уваги, а стягнуто недоотриману заробітну плату у заявленому позивачем розмірі.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до Статуту ДП «ДГ «Грусятичі» та умовам контракту ОСОБА_2 був відповідальною особою підприємства за виплату заробітної плати і письмового повідомлення про суми нарахованої заробітної плати. ОСОБА_2 у день свого звільнення (якщо він був присутній на робочому місці) мав скласти чи організувати складання такого письмового повідомлення, підписати його та скріпити печаткою. Позивач в межах своїх посадових обов`язків відповідав за дії державного підприємства, тому відсутня вина самого підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні.

Також апелянт зазначає, що суд ухвалив рішення про стягнення витрат на правничу допомогу без відповідної заяви представника позивача та обґрунтованого розрахунку. В позовній заяві представник позивача зазначив, що детальний розрахунок суми понесених витрат на правову допомогу буде надано протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення. Відповідач передбачав отримати такий розрахунок з підтвердженими документами після ухвалення рішення. Суд прийняв рішення лише за попереднім (орієнтовним) розрахунком витрат на правничу допомогу, позбавивши відповідача можливості надати свої обґрунтування чи заперечення законності такого розрахунку.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 02 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Керницька О.В. зазначає, що відсутність у ДП «ДГ «Грусятичі» фінансової спроможності щодо виплати заробітної плати на момент роботи ОСОБА_2 не звільняє відповідача від обов`язку виплатити заборгованість по заробітній платі. Відповідач не заперечує факт наявності заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати, проте не погоджується із його розміром з посиланням на акт проведеної перевірки Держпраці. Позивач вважає, що даний акт подано з пропуском строку для подання доказів, а наявна копія акта в матеріалах справи є нечитабельною через погану якість копії, що позбавило позивача можливості належним чином ознайомитися з цим доказом та спростовувати його. Враховуючи, що відповідач визнає факт наявності заборгованості по виплаті заробітної плати перед позивачем, дана обставина не підлягає доказуванню. Довідки форми ОК-5 та ОК-7 є належним та достовірним доказом відомостей про суму заробітної плати, а тому відповідачем не доведено, що розмір заборгованості складає 217285,42 грн.

Позивачем разом із позовною заявою було подано докази понесення витрат на правничу допомогу у фіксованому розмірі 20000,00 грн, а саме договір про надання правничої допомоги № АО-243 від 12.12.2024 та додаток до № 2 до Договору від 21.03.2025. При цьому, відповідач не був позбавлений права подати заперечення щодо витрат на правничу допомогу до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі.

Представник апелянта Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної академії аграрних наук України» - Бакун А.Ю. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Маріїна А.В. у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, наведених у відзиві.

Позивач ОСОБА_2 та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Національна академія аграрних наук України повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що відповідно до наказу №368-к від 15 вересня 2021 року ОСОБА_2 призначено на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» з 16 вересня 2021 року.

Згідно із наказом №22-к від 10.02.2023 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» з 13 лютого 2023 року за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України та достроково розірвано контракт.

Відповідно до інформації з довідок форми ОК-5 та ОК-7 розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_2 за період з травня 2022 року по 13 лютого 2023 року складає 337515,56 грн.

Згідно з актом Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 22.07.2025 №ЗХ/ЛВ/11786/023610-ЗХ/ЛВ/23448/П023611, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці встановлено, що залишок боргу по заробітній платі ОСОБА_2 складає 217285,42 грн.

Відповідно до довідки № 5 від 21.01.2026, виданої ДП «Дослідне господарство «Грусятичі» по рахунку 372 «Розрахунки за виплатами працівникам» кредиторська заборгованість перед ОСОБА_2 складає 217285,42 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується на передодні.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при звільненні ОСОБА_2 виплату всіх належних сум, а саме нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з травня 2022 року по день звільнення 13.02.2023, Державним підприємством «Дослідне господарство «Грусятичі» здійснено не було.

Факт непроведення повного розрахунку з ОСОБА_2 у день звільнення не заперечується сторонами, при цьому апелянт не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, посилаючись на акт Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 22.07.2025.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що заборгованість відповідача із виплати заробітної плати становить 337515,56грн. На підтвердження заявленого розміру заборгованості позивачем надано довідки за формами ОК-5 та ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України.

Довідки за формами ОК-5 та ОК-7 формуються з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України і відображають факт нарахування доходу, розмір такого доходу, періоди страхового стажу, розмір сплаченого єдиного соціального внеску. Однак, вказані довідки не містять інформацію про фактичну виплату заробітної плати, строки її виплати, заборгованість чи прострочення виплат, а також нараховану, але не виплачену зарплату.

Тому, колегія суддів вважає, що самі по собі довідки за формами ОК-5 та ОК-7 не підтверджують факт утворення заборгованості у заявленому позивачем розмірі, оскільки не містять даних про фактичну виплату чи невиплату відповідних сум.

Відповідно до акту перевірки Західного міжрегіонального Управління державної служби з питань праці від 22.07.2025 та довідки відповідача від 21.01.2026 розмір заборгованості із заробітної плати перед позивачем становить 217285,42 грн. Зазначені документи складені уповноваженим органом та роботодавцем та не спростовані позивачем.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати заборгованості по заробітній платі у зазначеному розмірі, а також не доведено відсутності обов`язку щодо виплати позивачеві нарахованої заробітної плати.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у сумі 217285,42 грн.

На підставі вищевикладеного, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником остаточний розрахунок, виплатити всі належні йому суми (заробітну плату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки тощо). Ці суми мають бути виплачені працівникові в день звільнення, коли ж працівник у день звільнення не працював, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок.

При невиконанні вказаного обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові суму строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Встановивши наявність заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.02.2023 по 13.08.2023 включно у розмірі 180980,55 грн.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 обіймав посаду директора ДП «Дослідне господарство «Грусятичі» і був зобов`язаний забезпечувати виплату заробітної плати, а також проведення розрахунку при звільненні, колегія суддів оцінює критично, оскільки даний факт не звільняє роботодавця від обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні, не зважаючи на посаду, на якій перебував працівник.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати слід змінити, зменшивши розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача, до 217285,42 грн.

Судові витрати

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено частково, що становить 76,81% від заявлених вимог (398263,91х100% :518496,11).

Позивач ОСОБА_2 при подачі позовної заяви заявляв дві вимоги, зокрема про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ціна позову становить 518496,11 грн, тому з урахуванням поданої позовної заяви в електронній формі через підсистему «Електронний Суд», сума судового збору, яка підлягала сплаті у суді першої інстанції, становить 4147,97 грн (518496,11х1%х0,8).

Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3186,06 грн (4147,97х76,81%).

Оскільки позивачем за вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, яка задоволена судом повністю, сплачено в суді першої істанції судовий збір в розмірі 1447,84 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 27.03.2025, вказана сума судового збору повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, за позовну вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за яку позивач звільнений від сплати судового збору, з урахуванням ціни позову, пропорційності задоволених позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1738,22 грн (3186,06-1447,84=1738,22).

Щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі 20000 грн колегія суддів зазначає.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При пред`явленні позовної заяви представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Керницька О.В., зокрема, в позовній заяві просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, з яких витрати на правничу допомогу адвоката становлять 20000 грн. На підтвердження заявлених витрат адвокатом Керницькою О.В. до позовної заяви долучено договір №АО-243 про надання правничої допомоги від 12.12.2024, укладений між адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Керницька та партнери» та ОСОБА_2 , додаток № 2 до даного договору від 21.03.2025 про визначення вартості роботи на загальну суму 20000 грн; ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі №160/394/22 та у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18.

Доводи апелянта, що в електронній версії судової справи відсутні заяви чи клопотання представника позивача про надання суду доказів понесених витрат на правову допомогу суд оцінює критично. Оскільки, матеріали справи підтверджують факт отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками, крім того, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися із матеріалами справи в суді та подати заперечення стосовно розміру витрат на правничу допомогу, проте даним правом не скористався.

З урахуванням відсутності заперечення представника відповідача щодо задоволення вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 15362 грн (20000х76,81%).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яка подана його представником Бакуном Андрієм Юрійовичем, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року змінити в частині стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, судового збору та витрат на правничу допомогу.

Викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року в такій редакції:

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної академії аграрних наук України» ( , місце знаходження- село Грусятичі, Жидачівський район, Львівська область) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ) заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 217285,42 грн (двісті сімнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень 42 копійки), середній заробіток у розмірі 180980,55 грн (сто вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 55 копійок), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1441,84 грн (одна тисяча чотириста сорок одна гривня 84 копійки) та витрати на правничу допомогу в розмірі 15362,00 грн (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят дві гривні 00 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Грусятичі» Інституту сільського господарства Карпатського регіону «Національної академії аграрних наук України» ( , місце знаходження - село Грусятичі, Жидачівський район, Львівська область) в дохід держави судовий збір в розмірі 1738,22 грн (одна тисяча сімсот тридцять вісім гривень 22 копійки).

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2026 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко