Справа № 953/19/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Демченко С.В.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - Кошова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті,

УСТАНОВИВ:

05 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив:

- встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Есхар Чугуївського району Харківської області та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Москва Російської Федерації;

- зобов`язати Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити актовий запис цивільного стану про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Москва Російської Федерації, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, про що видати відповідне свідоцтво про смерть.

В обґрунтування заяви вказує, що у грудні 2025 року йому стало відомо про те, що його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Есхар Чугуївського району Харківської області, громадянка України, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на території РФ в м. Москва, про що уповноваженим органом РФ видано свідоцтво про смерть. Копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 у подальшому йому направили його знайомі. Зазначив, що отримати свідоцтво про смерть своєї матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану він не може через те, що факт смерті ОСОБА_2 відбувся на території РФ, з якою 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини. Оскільки з 27 грудня 2022 року зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах у відносинах з РФ та Республікою Білорусь, а тому у нього відсутня можливість засвідчити апостилем свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Враховуючи, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 не має юридичної сили на території України, тому у нього виникла необхідність у звернені до суду із вищезазначеною заявою. Зазначив, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно для оформлення спадщини та подальшого використання свідоцтва про смерть відповідно до діючого законодавства України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 січня 2026 року провадження у справі відкрито за правилами окремого позовного провадження з повідомленням сторін.

Заявник у судовому засіданні просив заяву задовольнити, посилаючись на те, що у нього відсутня можливість отримати оригінал свідоцтва про смерть його матері та засвідчити вказане свідоцтво апостилем. Зазначив, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно йому для оформлення спадщини після смерті його матері та подальшого використання свідоцтва про смерть відповідно до діючого законодавства України, зокрема необхідне для вирішення питання про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за місцем мешкання та подальшого урегулювання питання про нарахування за комунальні послуги за адресою реєстрації його матері.

Представник заінтересованої особи - Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, 16 та 19 січня 2026 року на адресу суду від начальника Відділу Вдовіної Т. надійшло клопотання, в якому просила розглядати заяву за відсутності представника Відділу, рішення по справі прийняти на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення заяви з таких підстав.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

У ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, у тому числі державна реєстрація смерті особи, встановлений Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5.

Згідно з п. 3 розділу І зазначених Правил відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. За заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Так, у пункті 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 встановлено, що підставами державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно з п. 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 13 серпня 1996 року Липецьким відділом УМВС України в Харківській області) є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 16 жовтня 1969 року, видане Палацом новонароджених м. Харкова.

Як вбачається з з довідки ро зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.12.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник надав копію свідоцтва про смерть, виданого 02 грудня 2025 року органом ЗАГС м. Москви, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Москва РФ, довідку про смерть, видану 02 грудня 2025 року органом ЗАГС м. Москви та посмертний епікриз, виданий 01 грудня 2025 року Департаментом праці та соціального захисту населення м. Москви.

Отже, свідоцтво про смерть та довідка про смерть ОСОБА_2 видані іноземним органом реєстрації.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_2 за життя склала заповіт, який був посвідчений 23 квітня 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О. за реєстровим № 344.

Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповідала все своє майно ОСОБА_1 .

Нормами чинного законодавства встановлений певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

У статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і РФ) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Разом із тим Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року зупинено дію Мінської конвенції 1993 року.

Таким чином, дія Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022.

Враховуючи викладене, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 02 грудня 2025 року, видане органом ЗАГС м. Москви, РФ, не має сили офіційного документу на території України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про міжнародні договори України» зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

Наразі у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України передбачено застосування положень Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та їх засвідчення апостилем згідно з Конвенцією.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть від 02 грудня 2025 року, видане органом ЗАГС м. Москви, РФ, може підтверджувати факт смерті ОСОБА_2 лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем.

Разом з тим, як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 він не має ні оригіналу, ні дублікату свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та у нього відсутня будь-яка можливість отримати оригінал свідоцтва про смерть своєї матері.

З огляду на збройний конфлікт між РФ та Україною заявник позбавлений фізичної можливості як на звернення за оригіналом свідоцтва про смерть на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами РФ, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.

Суд встановив, що заявник є громадянином України, його мати - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 також була громадянкою України, проте внаслідок збройної агресії РФ проти України та з урахуванням розриву дипломатичних відносин України з РФ заявник позбавлений можливості зареєструвати факт смерті своєї матері ОСОБА_2 в органі державної реєстрації актів цивільного стану України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

У справі склалася така правова ситуація, за якої заявник позбавлений юридичної можливості засвідчити в Україні факт смерті своєї матері в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від нього, оскільки смерть ОСОБА_3 настала на території РФ, де видано свідоцтво про смерть російського зразку, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав.

Зі змісту закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні вбачається, що документом, який підтверджує факт смерті фізичної особи, може бути рішення суду про встановлення такого факту.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації заявником своїх прав, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Москва Російської Федерації.

Що стосується вимоги заявника про зобов`язання заінтересовану особу поновити актовий запис про смерть ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

Чинним законодавством України передбачена процедура поновлення актового запису цивільного стану, яка врегульована Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та розділом ІІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально. Право на подання заяви про поновлення актового запису цивільного стану мають особи, зазначені у ч. 2 ст. 22 цього Закону. На підставі поновленого актового запису цивільного стану повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» прийом і розгляд заяв про поновлення актових записів цивільного стану належить до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичних представництв і консульських установ України.

Пунктом 3.5 розділу ІІІ Правил визначено, що поновлення втрачених актових записів про шлюб, зміну прізвища, розірвання шлюбу, смерть проводиться тільки за наявності документів, які підтверджують, що відповідний актовий запис був раніше складений в органах державної реєстрації актів цивільного стану України або на підставі рішення суду.

Як слідує з п.3.17 Правил, рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану є підставою для поновлення актового запису цивільного стану у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його первинного складання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України. Рішення суду про встановлення факту народження, смерті в певний час, постановлене судом у разі неможливості їх реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для державної реєстрації таких фактів.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

З огляду на те, що вказана справа розглядається в порядку окремого провадження, яке відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України є видом непозовного цивільного судочинства, безспірним, а тому суд не вправі зобов`язувати заінтересовану особу вчиняти певні дії, що властиво виключно в порядку позовного провадження та щодо відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги заявника в цій частині слід залишити без задоволення. В інакшому випадку це розцінюватиметься як втручання суду у дискреційні повноваження іншого суб`єкта владних повноважень, що є неприпустимим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 315, 317, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті- задовольнити частково.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Есхар Чугуївського району Харківської області та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Москва Російської Федерації.

У задоволенні вимог в іншій частині - відмовити.

Копію рішення суду після набрання нею законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації смерті особи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа - Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, буд. 11.

Суддя С.В. Демченко