Справа № 947/2637/21
Провадження № 4-с/947/11/26
УХВАЛА

02.02.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю

Заявника ОСОБА_1

Представника заявника адвоката Щенсна І.О.,

Заінтересована особа стягувача ОСОБА_2

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії, бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Білика Ростислава Валерійовича при складенні розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні №79097875,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 01.01.2026 року надійшла скарга, яка подана і інтересах ОСОБА_1 його представником адвокатом Щенсна Іриною Олександрівною про визнання протиправними та скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 08 грудня 2025 року, складеного в рамках виконавчого провадження №79097875, головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Біликом Ростиславом Валерійовичем, визнати неправомірною бездіяльність даного виконавця щодо неврахування добровільної сплати боржником аліментів на користь стягувача ОСОБА_3 з 01.05.2021 року по 02.03.2025 року в загальної сумі 260 757,00 грн., та зобов`язати виконавця здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням всіх поданих боржником квитанцій за вказаний період.

Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що виконавцем під час складення розрахунку заборгованості неправомірно не були зараховані подані за вказаний період платіжні квитанції щодо добровільної сплати боржником стягувачу аліментів на зазначену суму , в яких немає позначки що ці платежі є аліментами, так як виходячи з відсутності будь яких інших грошових правовідносин між боржником та стягувачем , розміру платежів з яких вбачається що вони відповідають розміру аліментів, періодичності даних платежів та наявності відповіді банківської установи « Універсал Банк» що у вказаний період у платників була відсутня можливість при здійснені платежів вказувати призначення платежу, дані платежі були саме оплатою аліментів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси від 01.01.2026 головуючим по розгляду даної справи було визначено Луняченко В.О.

Ухвалою від 07.01.2026 року скарга була прийнята до розгляду.

Від державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Білика Р.В. 19.01.2026 було подано відзив на скаргу в якої заперечується проти задоволення скарги та виконавець наполягає на тому що у нього відсутні правові підстави для зарахування даних платежів в які відсутні дані що вини є саме сплатою аліментів, так як стягувач не визнавала вказані платежі сплатою аліментів а згідно усталеної практики Верховного Суду наявність документів на підтвердження проведення банківських платежів без визначення що вони є саме платежами по аліментам, не є підставою для автоматичного визнання вказаних платежів як сплатою аліментів.

У судовому засіданні заявник та його представник наполягали на задоволенні скарги , вважали що відсутність доказів про наявність у боржника з стягувачем інших грошових правовідносин з урахуванням часу, розміру та періодичності платежів надають підстави для зарахування їх в якості платежів по аліментам.

Стягувач у судовому засіданні заперечувала про те, що вказані платежі є платежами по аліментам та наполягала на тому що між нею та боржником після розлучення були усні домовленості що він окрім оплати аліментів на дітей буде періодично і сплачувати їй вартість тої частини спільного майна подружжя від якого вона добровільно відмовилась.

Як встановлено у судовому засіданні рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року по справі №947/2637/21 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В решті вимог було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі вище вказаного рішення Київським районним судом м. Одеси було 08.09.2025 року видано два виконавчих листи №947/2637/21 від 16.09.2021 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

Зазначені виконавчі листи були пред`явлені стягувачем до примусового виконання до Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відкрито ВП № 79097875 та ВП №79098033, стягувач - ОСОБА_3 , боржник: ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів.

Також від стягувача 30.10.2025 виконавцю була надана заява про зарахування добровільно сплачених боржником аліментів у загальної сумі

У звязку із тим, що з червня 2021 року донька ОСОБА_5 , проживає разом з батьком постановою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у справі №947/33115/23, звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року по справі №947/2637/21 на користь ОСОБА_4 , , аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000, 00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 у справі 947/2637/21 визнано виконавчий лист №947/2637/21 Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 , , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22.01.2021 року та до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що не підлягає виконанню частково з 11.03.2025 року.

Строк з якого не підлягає виконанню вказаний виконавчий лист на сьогодні є предметом апеляційного оскарження по скарзі ОСОБА_1

05 грудня 2025 року від представника боржника виконавцю подана заява про врахуванні при визначенні розміру заборгованості добровільне погашення боржником аліментних зобов`язань із переліком платіжних інструкцій, дат перерахування та розміру сплат , які боржник вказує як оплати по аліментам за період з червня 2021 року по березень 2025 року на загальну суму 521 513 грн.

Однак виконавцем з наданих квитанцій було прийнято лише ті квитанції які стягувач визнавала у своєї заяві як сплату аліментів та в яких зазначено призначення грошових переказів як оплату аліментів, у звязку із чим згідно розрахунку заборгованості від 08 грудня 2025 року , визначена наявна заборгованість у розмірі 255 000,00 грн., та не прийняті квитанції на загальну суму 260 757,00 грн.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України « Про виконавче провадження» ( далі Закон N 1404-VIII ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом.

Частиною третьою статті 195 Сімейного кодексу України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору - судом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20) вказано, що "оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, провадження № 61-18142св19.

Тобто, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах, що узгоджується з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) і підтверджується судовою практикою Верховного Суду.

Щодо можливості надання оцінки поданим квитанцій без зазначення в них призначення у вигляді сплати аліментів Верховним Судом надані різні правові висновки:

Так у постановах Верховного Суду від22 грудня 2021 року у справі №333/6869/19, від 12 січня 2022 року у справі 2-4665/2008, та 01 червня 2022 року у справі №759/4666/20 визначено що відсутність у квитанціях призначення платежу оплати саме аліментів, при наявності в них лише дати платежу, суми та валюти платежу , одержувача та платника , не дозволяє встановити що вказані платежі є саме виконанням зобов`язань по оплаті аліментів а тому не врахування виконавцем вказаних квитанцій як оплати аліментів при складенні розрахунку заборгованості не суперечать вимогам закону.

Водночас у постановах Верховного Суду - від 01 серпня 2019 року у справі №642/6906/16ц, від 18 листопаду 2020 року у справі №648/1102/19, 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 зазначено що само по собі не визначення у квитанціях по оплаті аліментів призначення платежів як оплата аліментів не є підставою для неврахування вказаних платежів як оплату саме аліментів, і тому виконавець повинен враховувати такі кошти як погашення аліментів якщо відсутні докази що вказані оплати були здійснені по іншим грошовим правовідносинам.

При розгляді даного питання суд враховує що у даному випадку у судовому засіданні стягувач заявила що між сторонами ( стягувач та боржник) існують інші правовідносини які пов`язані з виконанням зобов`язань за усною домовленістю про оплату частки спільного майна подружжя.

У такому випадку надання оцінки вказаної заяві щодо її обґрунтованості та доведеності для суду визначає фактично визначення іншого спору між сторонами у спосіб не передбачений для вирішення такого спору.

Судом роз`яснюється заявнику що відсутність правових підстав для утримання вказаних грошей стягувачем , або наявність таких правових підстав для сторони яка перераховувала кошти в момент перерахування коштів з подальшим з`ясуванням невизнання такої правової підстави стороною яка отримала вказані гроші може бути предметом розгляду судом позовних вимог про стягнення набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави у відповідності до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність з боку представника заявника вимог про неправомірність не зарахування державним виконавцем грошових коштів у розмірі 260 757,00 грн., які були перераховані боржником на ім`я стягувача у період з 01.05.2021 року по 06.03.2025 року , а тому приходить до висновку про відмову у задоволені відповідної скарги у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 353,354, 447 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги, яка подана і інтересах ОСОБА_1 його представником адвокатом Щенсна Іриною Олександрівною, про визнання протиправними та скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 08 грудня 2025 року, складеного в рамках виконавчого провадження №79097875, головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Біликом Ростиславом Валерійовичем, визнання неправомірною бездіяльність даного виконавця щодо неврахування добровільної сплати боржником аліментів на користь стягувача ОСОБА_3 з 01.05.2021 року по 02.03.2025 року в загальної сумі 260 757,00 грн., та зобов`язання виконавця здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням всіх поданих боржником квитанцій за вказаний період.

Повний текст ухвали складено 02.02.2026.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Луняченко В. О.