ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 542/1607/22

провадження № 61-741св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,

відповідач за первісним позовом -Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на щодо предмету спору за первісним та зустрічним позовами - державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Лілія Михайлівна, на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області, в складі судді Афанасьєвої Ю. О., від 19 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Лобов О. А.,

Дорош А. І., Триголов В. М., від 18 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності.

2. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка за життя заповіту не залишила. На день її смерті разом з нею у спірному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці розміром 0,46 га, проживали і були зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_1 , невістка - ОСОБА_2 , онуки: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

3. Позивачі вказують, що спірне домоволодіння належало до колгоспного двору.

4. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли ОСОБА_6 (чоловік померлої) і ОСОБА_1 (син померлої).

5. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 . Заповіт, складений ним за життя, рішенням суду був визнаний недійсним. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли спадкоємці за законом першої черги (сини спадкодавця) - ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

6. 19 жовтня 2022 року державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори прийняв постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його батьків

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. У цій постанові зокрема зазначено, що спадковий будинок належить до колгоспного двору.

7. Посилаючись на викладене, позивачі, вважаючи себе членами колгоспного двору, просили суд визнати за ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину за кожним, а за

ОСОБА_1 , з урахуванням спадкування після смерті батьків, - на

9/20 частин спірного домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 .

У червні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

8. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 посилався на те, що він також належав до членів колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки був зареєстрований та проживав за цією адресою, у 1984 році був прийнятий в члени колгоспу «Маяк комунізму», де працював до 1994 року.

9. Вказує, що за період існування колгоспного двору було шість його членів: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тому частка кожного з них у спірному нерухомому майні, згідно з частиною першою статті 120 ЦК УРСР, становила 1/6.

10. З урахуванням викладеного, а також спадкування після смерті батьків, ОСОБА_4 вважає, що розмір його частки у спірному домоволодінні складає 35/100, у зв`язку з чим просив суд визнати за ним право власності на 35/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст оскаржених судових рішень

11. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області

від 19 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, первісний позов задоволено, а зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

12. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що станом на 15 квітня 1991 року спірне господарство належало до суспільної групи колгоспних дворів. Голова двору ОСОБА_6 працював у колгоспі «Маяк комунізму» і був його членом; іншими членами вказаного двору також були: ОСОБА_5 - дружина; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_2 - невістка та ОСОБА_3 - неповнолітній онук, які своєю працею та коштами брали участь у господарстві двору, були зареєстровані і проживали в ньому, а тому, виходячи з рівності часток кожного члена колгоспного двору, який складався з п`яти осіб, кожному з них на праві власності належало по 1/5 частини спірного житлового будинку.

13. Водночас ОСОБА_4 , будучи головою іншого окремого колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та за відсутності доказів того, що він з 1986 року брав участь своєю працею і коштами у ведені спільного господарства в домогосподарстві по

АДРЕСА_1 , втратив право на частку в майні цього двору, а отже і право власності на частину спірного будинку.

14. Визначаючи розмір часток сторін у спірному домоволодінні, суди виходили з того, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли ОСОБА_6 (її чоловік) та ОСОБА_1 (її син), а тому їхні частки в спірному майні стали по 3/10 (1/5 + 1/5:2) у кожного.

15. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на спадкове майно в розмірі 3/10 частини спірного домоволодіння.

16. Оскільки після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли сини - ОСОБА_1 (позивач на первісним позовом) та

ОСОБА_4 (відповідач за первісним позовом), то їх частки в спірному майні є такими:

- ОСОБА_1 - 9/20, із розрахунку: 1/5 (належна як члену колгоспного двору) + 1/10 (1/5:2 успадкована після смерті матері

ОСОБА_5 ) + 3/20 (3/10:2 успадкована після смерті батька

ОСОБА_6 );

- ОСОБА_4 - 3/20 (3/10:2 успадкована після смерті батька ОСОБА_6 ).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У касаційній скарзі ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Л. М., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволення первісного та часткового задоволення зустрічного позовів, ухваливши нове судове рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. У січні 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат

Олійник Л. М., подав касаційну скаргу на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року.

19. Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи

№ 542/1607/22, які у березні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

20. Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

21. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає

неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 листопада

2018 року у справі № 688/21/17, від 22 січня 2019 року у справі

№ 713/1310/17, від 27 жовтня 2021 року у справі № 598/2190/18, від 02 червня 2022 року у справі № 603/235/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Касаційна скарга мотивована тим, що всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглось.

23. Вважає, що висновок судів про відсутність запису щодо ОСОБА_4 , як члена колгоспного двору спірного будинковолодіння, спростовано довідкою Новосанжарської селищної ради від 19 травня 2023 року.

24. При цьому проживання чи непроживання ОСОБА_4 у спірному господарстві протягом трьох років до 15 квітня 1991 року не є визначальним для висновку про втрату ним частки у майні двору, оскільки саме участь працею і коштами у веденні загального господарства двору вказує на те, що ОСОБА_4 цю частку у майні не втратив.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

25. У березні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 подали відзив на касаційну скаргу, в якому просять залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

26. Відзив мотивований тим, що доводи касаційної скарги фактично свідчать про незгоду відповідача з оцінкою наданих та досліджених у судовому процесі доказів, повторюючи зміст апеляційної скарги.

27. Крім того, ОСОБА_4 не оскаржував записи у погосподарській книзі, щодо його вибуття із членів колгоспного двору.

Обставини справи, встановлені судами

28. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка була матір`ю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 . Заповіту ОСОБА_5 не залишила.

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: право на частку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

29. Згідно спадкової справи № 91, заведеної після смерті ОСОБА_5 , заяву про прийняття спадщини за законом подав її чоловік ОСОБА_6 .

Заяв від інших спадкоємців, що претендують на спадщину або відмовляються від неї, до нотаріальної контори не надходило.

30. На день смерті ОСОБА_5 , разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 : чоловік померлої - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_1 , невістка - ОСОБА_2 , онуки: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

31. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , який був батьком

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

32. 05 грудня 2018 року в Новосанжарській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 257/2018 після померлого ОСОБА_6 , згідно з матеріалами якої, із заявою про прийняття спадщини за законом

05 грудня 2018 року звернувся ОСОБА_4 , а із заявами про прийняття спадщини за заповітами від 30 березня 1999 року та від 28 квітня 2016 року,

19 листопада 2018 року звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , відповідно. Заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило.

33. Відповідно до довідки Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 19 листопада 2018 року

№ 821, ОСОБА_6 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований та проживав з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невісткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , правнукою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 по

АДРЕСА_3 . За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 30 березня 1999 року, відповідно до якого заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось та належний йому будинок в с. Малий Кобелячок Новосанжарського району ОСОБА_1 .

Однак рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області

від 14 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, вказаний заповіт ОСОБА_6 визнано недійсним.

35. 28 квітня 2016 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Малокобелячківскої сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за № 73, відповідно до якого заповів приватизовану земельну ділянку, площею 3,37 га, яка знаходиться на території Малокобелячківської сільської ради, внуку ОСОБА_7 .

36. 19 жовтня 2022 року державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на частку житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою:

АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, невиділення часток у спільному майні подружжя. При цьому нотаріус зазначив, що спадковий будинок належить до типу колгоспного двору.

37. З довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 04 жовтня 2022 року

№ 16.1-37/527, будинковолодіння в

АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за станом на 01 липня 1990 року належало до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору за станом на 01 липня 1990 року були: ОСОБА_6 - голова двору, ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_3 - онук.

38. Згідно з відомостями копії погосподарської книги № 2 Малокобелячківсьої сільської ради за 1986-1990 роки головою сім`ї господарства по особовому рахунку № НОМЕР_1 був ОСОБА_6 , а членами сім`ї: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_3 - онук.

39. Відповідно до копії трудової книжки № НОМЕР_2 , ОСОБА_6 вступив в члени колгоспу «Шлях до комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району в 1959 році та працював в колгоспі з 1954 року по 2000 рік. 25 лютого 2000 року припинено його членство в КСП «Маяк» в зв`язку з реорганізацією.

40. Відповідно до копії трудової книжки № НОМЕР_3 ОСОБА_5 вступила в члени колгоспу «Шлях до комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району в 1948 році та працювала в колгоспі з 1948 року по 1981 рік. 31 грудня 1981 року звільнена з роботи у колгоспі «Маяк комунізму» за власним бажанням.

41. Архівна довідка від 23 березня 2023 року № 01-13/НОМЕР_8 містить дані про кількість відпрацьованих у колгоспі «Шлях до комунізму», колгоспі «Маяк комунізму», колгоспі «Маяк», КСП «Маяк» Новосанжарського району Полтавської області, людино-днів та заробітну плату на ОСОБА_6 за 1960-1962 роки та 1966-1993 роки, а також на ОСОБА_5 за

1960-1979 роки.

42. Згідно з відомостями архівної довідки від 17 березня 2023 року

№ 07-04-Н/36, в лютому 1976 року колгосп «Шлях до комунізму» змінив назву на колгосп «Маяк комунізму», в лютому 1992 року колгосп «Маяк комунізму» був перейменований на колгосп «Маяк», а у грудні 1992 року колгосп «Маяк» було реорганізовано в КСП «Маяк».

43. ОСОБА_1 згідно з копією трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 та архівного витягу із протоколу № 3 загальних зборів членів колгоспу «Маяк комунізму» від 26 грудня 1981 року був членом колгоспу «Маяк комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району з

03 березня 1983 року по 25 лютого 2000 року, відколи його членство припинено у зв`язку з реорганізацією КСП «Маяк».

44. ОСОБА_2 згідно з копією трудової книжки колгоспника серії

НОМЕР_5 та архівного витягу із протоколу № 3 засідання правління колгоспу «Маяк комунізму» від 30 березня 1990 року була членом колгоспу «Маяк комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району з

30 березня 1990 року по 25 лютого 2000 року, відколи її членство припинено у зв`язку з реорганізацією КСП «Маяк».

45. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час припинення існування колгоспного двору, був неповнолітнім.

46. Відповідно до даних, що містяться в довідках виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради від 04 жовтня 2022 року № 16.1-37/526,

від 19 жовтня 2022 року № 16.1-37/546, від 19 жовтня 2022 року № 16.1-37/547, від 19 жовтня 2022 року № 16.1-37/548, а також довідки Малокобелячківської сільської ради від 19 листопада 2018 року № 02-28/821 у господарстві за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_6 - на момент смерті

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 - на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 - з 22 липня 1984 року по дату видачі довідки 19 жовтня 2022 року), ОСОБА_2 - з 19 березня

1988 року по дату видачі довідки 19 жовтня 2022 року, ОСОБА_3 - з моменту народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_8 року по дату видачі довідки 19 жовтня 2022 року.

47. ОСОБА_4 згідно з копією трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_6 та архівного витягу із протоколу № 1 засідання правління колгоспу «Маяк комунізму» від 23 січня 1984 року був членом колгоспу «Маяк комунізму» Малокобелячківської сільської ради Новосанжраського району з 03 лютого 1984 року по 25 лютого 2000 року, відколи його членство було припинено у зв`язку з реорганізацією КСП «Маяк».

48. У довідках виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 04 жовтня 2022 року

№ 16.1-37/527 та у копії погосподарської книги № 2 Малокобелячківсьої сільської ради за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 відсутні записи про ОСОБА_4 як члена колгоспного двору будинковолодіння в АДРЕСА_1 , а також як члена сім`ї

ОСОБА_6 . Крім того відсутні дані про реєстрацію та проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , починаючи з 01 січня 1986 року.

49. У довідці виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 19 травня 2023 року

№ 115/16.1-41 зазначено, що ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою по АДРЕСА_1 до (дата не вказана) та був членом колгоспного двору з 1973 до 1980 року та з 1984 року до 31 грудня 1985 року. У період 1980-1982 роки - служба в армії. Інформації надана відповідно до відомостей домової книги с. Малий Кобелячок (сторінка 37, порядковий номер запису 181) та погосопдарської книги № 2 за

1983-1985 роки, де зареєстровані ОСОБА_4 з дружиною

ОСОБА_9 та дочкою ОСОБА_10 у домогосподарстві батька ОСОБА_6 (тобто за адресою по АДРЕСА_1 ), що в свою чергу узгоджується й записами погосподарської книги № 2 Малокобелячківсьої сільської ради за 1986-1990 роки по особовому рахунку № НОМЕР_1 про відсутність станом на 1986 рік записів про

ОСОБА_4 як члена колгоспного двору домоволодіння по

АДРЕСА_4 . З архівного витягу із протоколу № 2 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Маяк комунізму» від 23 грудня 1986 року вбачається, що ОСОБА_4 виділено земельну ділянку в розмірі 0,43 га за адресою:

АДРЕСА_2 .

51. У довідці виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 19 травня 2023 року

№ 115/16.1-41 зазначено про наявність запису щодо відкриття окремого рахунку за адресою по АДРЕСА_2

з 01 січня 1986 року (погосподарська книга за 1986-1990 роки №2 сторінка 10, особовий рахунок НОМЕР_8).

52. ОСОБА_4 отримавши земельну ділянку, розпочав будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а з 01 січня

1986 року за цією адресою був відкритий окремий рахунок.

53. Згідно з довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 26 червня 2023 року

№ 53/16.1-44 на момент припинення колгоспних дворів, тобто станом на

15 квітня 1991 року, ОСОБА_4 був зареєстрований та був головою окремого колгоспного двору відповідно до записів у погосподарській книзі

№ 3, сторінка 23, особовий рахунок № НОМЕР_7 , по АДРЕСА_2 . Членами вказаного колгоспного двору також були його дружина ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_10 .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

54. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

55. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

56. У справі, яка переглядається, спір виник щодо права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке належало до колгоспного двору.

57. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

58. Його створення і діяльність була врегульована зокрема положеннями статей 120-127 ЦК УРСР, а спадкування майна колгоспного двору - статтею

563 ЦК УРСР.

59. Згідно із частиною першою статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

60. Частиною другою статті 123 ЦК УРСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

61. Відповідно до статті 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

62. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня

1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

63. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до

15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

64. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69).

65. Згідно зі змістом вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

66. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові

від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

67. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

68. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

69. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

70. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно встановив, що станом на 15 квітня 1991 року спірне господарство належало до суспільної групи колгоспних дворів. Головою двору був ОСОБА_6 , який працював у колгоспі «Маяк комунізму» і був його членом, а іншими членами двору були ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_1 - син,

ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_3 - неповнолітній онук, які своєю працею та коштами брали участь у господарстві двору, станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані і проживали в ньому.

71. Оскільки 15 квітня 1991 року, з набранням чинності Закону України «Про власність», була припинена така форма власності як власність колгоспного двору, суди попередніх інстанцій, виходячи з рівності часток членів колгоспного двору, який складався з п`яти осіб: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дійшли обґрунтованого висновку про належність кожному із них осіб права власності на 1/5 його частину.

72. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що спірне нерухоме майно колгоспного двору перейшло також і у його власність, оскільки він не втратив зв`язок із колгоспним двором.

73. Дослідивши наявні у справі докази, суди встановили відсутність у спірний період записів про ОСОБА_4 , як члена колгоспного двору по

АДРЕСА_1 , а також як члена сім`ї

ОСОБА_6 .

Натомість станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_4 був головою іншого колгоспного двору по АДРЕСА_2 , що відповідає зокрема і його поясненням про те, що він одружився в 1981 році, а після повернення брата - ОСОБА_1 з армії перейшов проживати у флігель по АДРЕСА_2 , де збудував власний будинок.

74. Правовідносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

75. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

76. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

77. Згідно з положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

78. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

79. Визначаючи розмір часток сторін у спірному домоволодінні, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що після смерті

ОСОБА_5 спадщину прийняли ОСОБА_6 (чоловік) та

ОСОБА_1 (син), а тому їхні частки в спірному майні сформувались в розмірі 3/10 за кожним (1/5 власна частка + 1/5:2 успадкована частка).

80. Встановивши, що після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли його сини - ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом) та

ОСОБА_4 (відповідач за первісним позовом), суди правильно визначили, що їхні частки в спірному майні становлять:

ОСОБА_1 - 9/20, із розрахунку 1/5 (власна частка як члена колгоспного двору) + 1/10 (1/5:2 успадкована після смерті матері ОСОБА_5 ) +

3/20 (3/10:2 успадкована після смерті батька ОСОБА_6 ), а у

ОСОБА_4 - 3/20 (із розрахунку 3/10:2) успадкована після смерті батька - ОСОБА_6 .

81. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17, від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17, від 27 жовтня

2021 року у справі № 598/2190/18, від 02 червня 2022 року у справі

№ 603/235/19, на які заявник посилався в касаційній скарзі.

82. Доводи касаційної скарги висновків судів щодо вирішення справи по суті не спростовують, значною мірою зводяться до незгоди із встановленими судами обставинами та необхідністю переоцінки доказів Верховним Судом. Однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

83. Європейський суд з прав людини неодноразова зазначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

84. У справі, що переглядається, суди надали оцінку наявним у справі доказам, а існування у заявника іншої точки зору щодо встановлених судами обставин та оцінки доказів не свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржених судових рішень.

85. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Лілія Михайлівна, залишити без задоволення.

2. Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області

від 19 липня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович