ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1030/26 Справа № 185/1196/25 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування збитків (суддя першої інстанції Юдіна С.Г.),

В С Т А Н О В И В:

4 лютого 2025 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування збитків в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у розмірі 121707,78 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно не відповідає нормам як матеріального права так і процесуального, оскільки місцевий суд не у повному обсязі дослідив наявні у справі докази.

Крім того зазначено, що оцінювачем ОСОБА_4 звіт складено не для подачі в суд про що особисто ОСОБА_4 зазначив на сторінці 7 Звіту в першому абзаці. У розділі Звіту «Обмеження щодо дослідження» оцінювачем зазначено, що оцінка виконувалась без огляду досліджуваного транспортного засобу, в якості вихідних даних використовувались надані замовником документи, фотографії, протокол огляду та інше. Даним звітом не визначалась вартість залишків пошкодженого КТЗ. Оцінювач не підтверджував свою обізнаність про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок. Визначена страховиком сума страхового відшкодування не перевищує ліміту страхової відповідальності страховика, (страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160 000, 00 грн., згідно страхового полісу № ЕР22131487.

Зазначає, що важливим є те, що поданою заявою ОСОБА_3 підтверджує, що станом на дату огляду оцінювачем ОСОБА_5 досліджуваний ТЗ вже було частково відремонтовано, однак стан автомобіля залишається технічно несправним і не експлуатується. Також надано ремонтна калькуляція складена оцінювачем ОСОБА_5 . Знов звертаю увагу суду на те, що ремонтна калькуляція містить дату ДТП - 29.06.2024 року, в той же час протокол (Акт) 5724 огляду ТЗ складений тим самим оцінювачем ОСОБА_5 містить відомості про дату огляду ТЗ 06.08.2024 року. Дата складання ремонтної калькуляції - 29.06.2024 року, вказує на те, що ремонтна калькуляція була складена до огляду ТЗ, оскільки під час огляд ТЗ було складено протокол (Акт) 5724 огляду ТЗ від 06.08.2024р.. Відповідно, оцінювач ОСОБА_5 склав ремонтну калькуляцію до огляду ТЗ на частково відремонтований ТЗ, що суперечить вимогам розділу V «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів»

Звіт автотоварознавчого дослідження № 803.24Е_ПЗУ_44210 від 29.07.2024 року не є належним та допустимим доказом, оскільки Звіт складено не для подачі в суд, звіт складався без огляду ТЗ, звітом не визначалась вартість залишків ТЗ, в таблиці Звіту у розділі «Ідентифікація КТЗ» містяться відомості про строк експлуатації 19,42 року, та пробіг 283940 км.

ОСОБА_2 просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що на користь позивача було виплачено 90 055,04 грн (страховий акт № 44210/1), що становить лише частину фактичного збитку. Розмір відновлювального ремонту за Звітом № 803.24Е_ПЗУ_44210 становив 228 195,83 грн, у тому числі вартість складових для заміни 173 868,26 грн. Саме на цю суму було застосовано коефіцієнт фізичного зносу (0,7), у результаті чого страховик відмовився компенсувати 121 707,78 грн. Це не є «повне покриття матеріального збитку», а є наслідком законодавчо встановленого порядку визначення страхового відшкодування. Щодо «відсутності правових підстав для стягнення збитків» - Страховиком дійсно було виплачено страхове відшкодування у розмірі 90 055,04 грн, що підтверджено матеріалами справи. Проте згідно зі звітом сума зносу складників становила 121 707,78 грн. Ця сума зносу була віднята при розрахунку страхового відшкодування, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.06.2024 о 18.30 год. ОСОБА_1 в м. Павлоград по вул. Дніпровська, 565 керуючи транспортним засобом Hyundai Accent р/н НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю марки Subaru Legacy р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 850 грн.

Постанова Павлоградського міськрайонного суду від 16.07.2024 набрала законної сили.

У результаті ДТП з вини ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль Subaru Legacy р/н НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 .

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Hyundai Accent р/н НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕР/221314287). Стахувальником зазначений ОСОБА_1 . Страхова сума за шкоду заподіяну майну 160 000 грн., франшиза 2 600 грн.

Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Оцінювачем ОСОБА_5 було оглянуто ТЗ про що складено протокол та складена ремонтна калькуляція де визначена вартість ремонту 213 201,17 грн., загальна сума запчастин 163 750, 75 грн.

29.07.2024 на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» оцінювачем ОСОБА_4 виготовлено Звіт № 803.24Е_ПЗУ_44210 автотоварознавчого дослідження автомобіля Subaru Legacy р/н НОМЕР_2 , яким встановлено, що : вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 228 195, 83 грн; коефіцієнт фізичного зносу (Ез) становить 0,7; вартість складових (Сс), що підлягають заміні під час ремонту, становить 173 868,26 грн.; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становить 106 488,05 грн.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № 44210/1 яким нараховано до виплати позивачу 90 105,04 грн. (106 488,05 грн 13 783,01 (ПДВ) грн 2 600 грн. (франшиза) = 90 105,04 грн.)

Вказана сума виплачена позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.08.2024 № 00123193.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами було вимоги, на які він посилався у позовній заяві.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком місцевого суду.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Отже, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, потрібно враховувати положення статті 1192 ЦК.

Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 8 ЗУ «Про страхування» зазначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року за наслідками розгляду справи № 6-691цс15, позиція якого підтверджена постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року під час розгляду справи № 755/7666/19 (провадження № 61-100-10св20) зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому п. 32.7 ч.1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст. 32 Закону № 1961-ІV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК України, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20), підстав відступати від яких суд апеляційної інстанції не вбачає.

Як було встановлено матеріалами справи та підтверджується наявними у справі доказами що постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 850 грн.

Постанова Павлоградського міськрайонного суду від 16.07.2024 набрала законної сили.

У результаті ДТП з вини ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль Subaru Legacy р/н НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Оцінювачем ОСОБА_5 було оглянуто ТЗ про що складено протокол та складена ремонтна калькуляція де визначена вартість ремонту 213 201,17 грн., загальна сума запчастин 163 750, 75 грн.

29.07.2024 на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» оцінювачем ОСОБА_4 виготовлено Звіт № 803.24Е_ПЗУ_44210 автотоварознавчого дослідження автомобіля Subaru Legacy р/н НОМЕР_2 , яким встановлено, що : вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 228 195, 83 грн; коефіцієнт фізичного зносу (Ез) становить 0,7; вартість складових (Сс), що підлягають заміні під час ремонту, становить 173 868,26 грн.; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становить 106 488,05 грн.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № 44210/1 яким нараховано до виплати позивачу 90 105,04 грн. (106 488,05 грн 13 783,01 (ПДВ) грн 2 600 грн. (франшиза) = 90 105,04 грн.)

Вказана сума виплачена позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.08.2024 № 00123193.

Згідно позиції Верховного Суду, приведеної у постанові від 15 жовтня 2020 року за наслідками розгляду справи № 755/7666/19 зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову, Верховний Суд у справі № 755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц , від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17.

Відповідно до звіту № 803.24Е_ПЗУ_44210 автотоварознавчого дослідження автомобіля Subaru Legacy р/н НОМЕР_2 , встановлена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу 228 195, 83 грн.; коефіцієнт фізичного зносу 0,7; вартість складових що підлягає заміні 173 868,26 грн.

Згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, місцевий суд встановив, що сума зносу становить 121 707,78 грн (173 868,26 * 0,7) і підлягає стягненню з відповідача.

Матеріалами справи встановлено, та не заперечується учасниками справи, що страховик виплатив страхове відшкодування за полісом ОСЦВП та договором добровільного страхування страхове відшкодування у розмірі 90 055,04 грн.

Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначалось, що сума страхового відшкодування, яка була виплачена страховою компаніє врахована під час складання звіту №803.24Е_ПЗУ_44210, однак з даними твердженнями апеляційний суд не погоджується з огляду на те, що звіт було складено 29 липня 2024 року, а тоді як страховиком було здійснено виплату 02.08.2024 року, що підтверджується скрин-шотом з банкінгу, який особисто долучив до позову сам позивач (а.с.10).

На вищевказані обставини місцевий суд не зверну уваги, та безпідставно стягнув з відповідача суму 121707,78 грн. у повному обсязі без врахування вже виплаченої суми у розмірі 90055,04 грн.. а тому апеляційний вважає, що сума, яка підлягає стягненню ОСОБА_1 , як з винуватця ДТП з урахуванням різниці виплачених сум на користь ОСОБА_3 становить 31652,74 грн (121707,78-90055,04).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача, що наявний звіт суд не повинен враховувати в якості доказу апеляційний суд не приймає, оскільки апелянтом на спростування даного звіту не було надано висновок експерта чи заявлено клопотання про призначення експертизи.

Вимоги відзиву ОСОБА_3 щодо застосування до відповідача заходи процесуального примусу є безпідставні, оскільки на думку дублювання позиціє адвоката щодо наявних правовідносин не може вважатись зловживанням свого права та така особа не може бути позбавлена права на апеляційний перегляд справи.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, однак сума була стягнута без врахування вже виплаченої позивачу страховою компанією компенсації у розмірі 90 055,04 грн, а тому рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської обласної від 21 серпня 2025 року підлягає зміні, шляхом зменшення суми матеріального збитку до 31 652,74 грн., а також підлягає перерозподілу судовий збір.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Враховуючи те, що стягнута місцевим судом сума матеріального збитку підлягає зменшенню до 31 652,74 грн., апеляційний суд вважає, що також підлягає перерозподілу судовий збір відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 141,374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Шчекіна Інна Вікторівна задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 року змінити, шляхом зменшення суми матеріального збитку яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 31 652 грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 314,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1075,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 15 січня 2026 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи