Провадження № 2/727/577/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Зінич О.М.

Представника позивача: Поліщук Т.В.

Представника відповідача: Ісопчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення зобов`язань, передбачених договором іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення зобов`язань, передбачених договором іпотеки.

Посилався на те, що 12.10.2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ Приватбанк було укладено кредитний договір №CVVPGA00000003, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 100000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 30000,00 доларів США на сплату страхових платежів, а Позичальник взяв на себе зобов`язання щодо повернення коштів щомісячними платежами зі сплатою відсотків за користування кредитом.

13.10.2006 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №CVVPGK00000009, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О. О. та зареєстрований у реєстрі за номером 6217.

Згідно з п. 7 договору іпотеки, відповідач як іпотекодавець надала в іпотеку Банку нерухоме майно: відокремлені 50/100 ідеальних часток нежилого приміщення за номером АДРЕСА_1 , а саме: приміщення в будинку літ. А, загальною площею 403,30 кв.м, складаються з: 1-1 тамбур пл. 7,00 кв.м; 1-2 торгівельний зал пл. 127,20 кв.м; 1-8 компресорна пл. 4,00 кв.м; 1-9 склад пл. 22,90 кв.м; 1-10 комора пл. 1,90 кв. м; 1-11 кабінет пл. 14,00 кв.м; 1-12 каб. пл. 8,20 кв.м; 1-13 склад пл. 5,00 кв.м; 1-14 склад 35,50 кв.м; 1-15 кабінет пл. 10,40 кв.м; 1-16 вмивальник пл. 1,50 кв.м; 1-17 вбиральня пл. 7,50 кв.м; 1-18 комора пл. 1,40 кв.м; 1-19 комора пл. 4 кв.м; 1-20 комора пл. 1,40 кв м; 1-21 вбиральня пл. 1,50 кв.м; 1-22 вмивальник пл. 1,40 кв,м; 1-23 роздягальня пл. 11,00 кв.м; 1-24 склад пл. 36,10 кв.м; 1-25 коридор пл. 30,80 кв.м; 1-26 камера пл. 13 кв.м; 1-27 камера пл. 7,90 кв.м; 1-28 камера пл. 17,50 кв.м; 1-29 склад пл. 19,80 кв.м; 1-30 склад пл.10 кв.м; 1-31 склад пл. 7,30 кв.м.

13.10.2006 року іпотека була зареєстрована у Державному реєстрі іпотек (номер запису про іпотеку: 17305142).

Банк виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, однак відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернула належні грошові суми, у зв`язку з чим Банк був вимушений звернутись з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

16.02.2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/9568/15-ц позов Банку було задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: на 50/100 ідеальних частин нежитлового приміщення за номером 21- Б загальною площею 403,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 13.10.2006 року з укладанням від свого імені та імені відповідачів, в тому числі нотаріального договору купівлі-продажу, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із встановленням початкової ціни згідно договору іпотеки.

18.03.2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців у справі №727/80/19 за позовом ОСОБА_1 про визнання факту порушення АТ КБ «Приватбанком» умов іпотечного договору та про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, було призначено судово-будівельну, оціночну експертизу.

14.11.2019 року на виконання вищевказаної ухвали, листом за вихідним номером 299 судовим експертом Юзвенко Риммою Василівною було направлено до Шевченківського районного суду м. Чернівців висновок судової оціночно-будівельної експертизи № 832 від 22.10.2019 року.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Дослідження висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 832 від 22.10.2019 року, станом на день проведення експертизи, експертом проведена відповідність розташованих приміщень в нежитловій будівлі до експлікації внутрішніх приміщень інвентаризаційної справи, загальною площею 455,10 кв. м, у тому числі по приміщенням: 2-1 бар, пл. 33,60 кв.м; 2-2 вхідний тамбур, пл. 6,00 кв.м; 2-3 комора, пл. 1,70 кв.м; 2-4 банкетний зал, пл. 96,70 кв.м; 2-5 приміщення, пл. 7,20 кв.м; 2-6 комора, пл. 3,20 кв, м; 2-7 кабінет, пл. 6,90 кв. м.; 2-8 приміщення, пл. 6, 80 кв.м; 2-9 коридор, пл. 19,90 кв.м; 2-10 мийка, пл. 9,80 кв.м; 2-11 комора, пл. 4,80 кв.м; 2-12 вмивальня, пл. 2,20 кв. м; 2-13 коридор, пл. 19,90 кв.м; 2-14 убиральня, пл. 1,80 кв.м; 2-15 убиральня, пл. 1,00 кв.м; 2-17 убиральня, пл. 1,00 кв.м; 2-18 вмивальня, пл. 1,00 кв.м; 2-19 коридор, пл. 2,80 кв.м; 2-20 комора, пл. 1,40 кв.м; 2-21 комора, пл. 2,50 кв.м; 2-22 комора, пл. 1,90 кв.м; 2-23 комора, пл. 3,10 кв.м; 2-24 кухня, пл. 25,00 кв.м; 2-25 банкетний зал, пл. 147,00 кв.м; 2-26 коридор, пл. 2,90 кв.м; 2-27 котельня, пл. 5,40 кв.м; 2-28 приміщення, пл. 19,50 кв.м; 2-29 комора, пл. 1,80 кв.м; 2-30 приміщення, пл. 16,70 кв.м; 2-31 санвузол, пл. 2,60 кв.м; 2-32 коридор, пл. 1,90 кв.м.

Отже, на дату проведення експертизи предмет іпотеки складався вже з інших приміщень, аніж ті, що були вказані у договорі іпотеки. Зокрема, у предметі іпотеки були створені: бар, площею 33,60 кв.м., кухня, площею 25,00 кв.м, банкетний зал, площею 96,70 кв.м, банкетний зал, площею 147,00 кв.м.

14.07.2025 року представником Банку, з метою проведення планового моніторингу предмету іпотеки, було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що площа предмету іпотеки, яка вказана у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (455,10 кв.м) не відповідає площі, що вказана у договорі іпотеки (403,30 кв.м).

Крім того, представником Банку було встановлено, що з протилежної сторони будівлі облаштовані два нових входи у предмет іпотеки (зафіксовано на фотографіях).

01.09.2025 року представником Банку було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна, з якої вбачається, що загальна площа предмету іпотеки становить 455,10 кв.м.

Вищевикладене свідчить, що після укладання договору іпотеки, предмет іпотеки було реконструйовано, а саме: змінено площу предмету іпотеки; змінено площу та призначення приміщень, що входили до предмету іпотеки, зокрема створені банкетні зали, бар, кухня; облаштовано два нових входи до предмету іпотеки.

При цьому, АТ КБ Приватбанк, як іпотекодержатель не надавав згоди на проведення реконструкції предмету іпотеки.

Згідно з виписками по рахункам обліку заборгованості, станом на 01.09.2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 160248,64 доларів США і складається з наступного: 91476,02 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 17363,29 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5671,32 доларів США - заборгованість з комісії; 45738,01 доларів США - заборгованість з пені.

Оскільки відповідачем не було погашено заборгованість за кредитним договором, на сьогоднішній день чинним є як кредитний договір, так і договір іпотеки.

Згідно з п. 18.3 договору іпотеки, Іпотекодавець зобов`язується не здійснювати реконструкцію, перебудову, перепланування предмету іпотеки без відповідного письмового дозволу Іпотекодержателя.

Враховуючи суттєві зміни технічних характеристик нежитлових приміщень, які відбулися, зокрема, і за рахунок утворення додаткових приміщень, можна дійти висновку, що такі зміни відбулися в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна.

При цьому, відповідачем не були дотримані умови договору іпотеки та проведено реконструкцію предмета іпотеки без згоди Іпотекодержателя.

У пункті 18.15 договору іпотеки Сторони погодили штрафні санкції за здійснення реконструкції, перебудови, перепланування предмету іпотеки.

Зокрема, згідно з п. 18.15 договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем зобов`язання, передбаченого зокрема п. 18.3 договору іпотеки, він сплачує на користь Іпотекодержателя штраф у розмірі 100% від вартості Предмету іпотеки, визначеної в п. 11 цього договору.

У свою чергу, в пункті 11 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки становить 1 010 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, звернення з позовом про стягнення штрафу у розмірі 1010 000,00 грн. за порушення умов договору іпотеки є належним способом захисту, що передбачений умовами договору та гарантує ефективну можливість захисту порушених прав позивача.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» штраф у розмірі 1010000 гривень за порушення зобов`язань, передбачених п.18.3 договору іпотеки №CVVPGK00000009 від 13.10.2006 року.

Ухвалою суду від 30.09.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

18.11.2025 року до суду надійшов відзив, поданий представником відповідача. У відзиві представник позов не визнав. Зазначив, що у листопаді 2016 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору іпотеки від 13.10.2006 року звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідний запис № 17304645 було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03.11.2016 року державним реєстратором Чернівецької міської ради. У свою чергу, в Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна вказано об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , додаткові відомості: поділена частка нерухомого майна нежитлових приміщень 455, 10 кв. м.

Отже, у листопаді 2016 року позивач зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, площею 455, 10 кв. м.

У зв`язку із неправомірністю такої реєстрації ОСОБА_1 було подано позовну заяву про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Вказана позовна заява була прийнята Шевченківським районним судом м. Чернівці

та зареєстрована за № 727/80/19. На зазначену позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» було подано відзив, у якому зазначено, що: «Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що зміни щодо площі іпотеки були здійснені позивачем ( ОСОБА_1 ) 08.07.2010 року без згоди Іпотекодержателя в порушення п. 18.3 договору іпотеки, яким передбачено, що Іпотекодавець зобов`язаний не здійснювати реконструкцію, перебудову, перепланування предмету іпотеки без відповідного письмового дозволу Іпотекодержателя. Що стосується позиції позивача про порушення АТ КБ «Приватбанк» ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», а саме передача майна у власність відбулася без його належної оцінки на підставі застарілих даних, без доступу оцінщика до об`єкта оцінки, не на замовлення власника чи за рішенням суду, слід зазначити наступне: Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності виданого ФДМУ від 30.09.2016 року за №749/19 виконав незалежну оцінку майна, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 455, 10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за замовленням власника майна АТ КБ «Приватбанк» і ринкова вартість майна станом на 07.11.2016 року складає 3 332 900, грн.».

У додатках до цього відзиву знаходилася копія висновку про вартість майна від 07.11.2016 року, з якого вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності було проведено оцінку нежитлових приміщень, загальною площею 455, 10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, з аналізу наведених обставин очевидно, що АТ КБ «Приватбанк» було відомо про зміну площі предмета іпотеки ще у 2016 році, оскільки саме тоді банк замовив оцінку майна та зареєстрував за собою право власності на об`єкт у збільшеній площі.

Твердження позивача про те, що про реконструкцію предмета іпотеки йому стало відомо лише 14.11.2019 року після отримання висновку судового експерта № 832 від 22.10.2019 року, є неправдивими, адже у вказаній вище справі позивач долучав свій висновок суб`єкта оціночної діяльності від листопада 2016 року, який підтверджує, що оцінка проводилась уже щодо об`єкта зі збільшеною площею.

Оскільки проведення оцінки майна 07.11.2016 року беззаперечно свідчить про те, що позивач уже тоді знав про збільшення площі предмета іпотеки, річний строк позовної давності сплив 07.11.2017 року. Якщо брати за основу дату реєстрації права власності на предмет іпотеки 03.11.2016 рік, то строк позовної давності сплинув 03.11.2017 року. При цьому очевидно, що позивачеві про реконструкцію предмета іпотеки було відомо ще до цих дат.

На той час не діяли норми законодавства, які б зупиняли перебіг позовної давності.

Позивач не навів жодних підстав, які б унеможливлювали вчасне звернення до суду та не заявив клопотання про поновлення таких строків. Відтак слід вважати, що строк позовної давності пропущено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є ідставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Додатково про пропущення процесуальних строків свідчить відзив позивача у вказаній вище справі від 13.02.2019 року, у якому також вказується про обізнаність АТ КБ «Приватбанку» щодо реконструкції предмета іпотеки.

З огляду на зазначене, просив застосувати позовну давність у цій справі та відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

25.11.2025 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

26.11.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив. У відповіді представник посилався на те, що твердження відповідача про пропуск позовної давності 07.11.2017 року базується на хибній передумові про початок її перебігу у 2016 році.

Виходячи з коректної дати початку перебігу строку (14.11.2019 року), річний строк позовної давності (ст. 258 ЦК України) мав би сплинути 14.11.2020 року.

Проте, з 02.04.2020 року набрав чинності ЗУ № 540-IX, яким строки позовної давності було продовжено на строк дії карантину (COVID-19). Карантин діяв до 30.06.2023 року. Тобто, станом на момент запровадження карантину строк давності ще не сплив і був автоматично продовжений.

З 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, під час якого строки давності продовжуються (а з 30.01.2024 року зупиняються) згідно з п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.

Таким чином, безперервний ланцюг законодавчих продовжень строків свідчить про те, що станом на дату подання цього позову (вересень 2025 року) строк позовної давності не сплив.

У подальшому, ухвалою суду від 17.12.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Заявив про сплив позовної давності у справі, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Як було встановлено судом, 12.10.2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ Приватбанк було укладено кредитний договір №CVVPGA00000003, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 100000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 30000,00 доларів США на сплату страхових платежів, а позичальник взяв на себе зобов`язання щодо повернення коштів щомісячними платежами зі сплатою відсотків за користування кредитом. Сторони погодили, що кредитні кошти надаються готівкою через касу на строк з 12.10.2006 року по 09.10.2026 року включно (а.п.13-14 Том 1).

13.10.2006 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №CVVPGK00000009, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О. О. та зареєстрований у реєстрі за номером 6217 (а.п.62-64).

Згідно з п. 7 договору іпотеки, відповідач як іпотекодавець надала в іпотеку Банку нерухоме майно: відокремлені 50/100 ідеальних часток нежилого приміщення за номером АДРЕСА_1 , а саме: приміщення в будинку літ. А, загальною площею 403,30 кв.м, складаються з: 1-1 тамбур пл. 7,00 кв.м; 1-2 торгівельний зал пл. 127,20 кв.м; 1-8 компресорна пл. 4,00 кв.м; 1-9 склад пл. 22,90 кв.м; 1-10 комора пл. 1,90 кв. м; 1-11 кабінет пл. 14,00 кв.м; 1-12 каб. пл. 8,20 кв.м; 1-13 склад пл. 5,00 кв.м; 1-14 склад 35,50 кв.м; 1-15 кабінет пл. 10,40 кв.м; 1-16 вмивальник пл. 1,50 кв.м; 1-17 вбиральня пл. 7,50 кв.м; 1-18 комора пл. 1,40 кв.м; 1-19 комора пл. 4 кв.м; 1-20 комора пл. 1,40 кв м; 1-21 вбиральня пл. 1,50 кв.м; 1-22 вмивальник пл. 1,40 кв,м; 1-23 роздягальня пл. 11,00 кв.м; 1-24 склад пл. 36,10 кв.м; 1-25 коридор пл. 30,80 кв.м; 1-26 камера пл. 13 кв.м; 1-27 камера пл. 7,90 кв.м; 1-28 камера пл. 17,50 кв.м; 1-29 склад пл. 19,80 кв.м; 1-30 склад пл.10 кв.м; 1-31 склад пл. 7,30 кв.м.

13.10.2006 року іпотека була зареєстрована у Державному реєстрі іпотек (номер запису про іпотеку: 17305142).

Банк виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

У подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.02.2016 року у справі №727/9568/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVH0GK00000185 від 07.06.2006 року в розмірі 104647,54 долари США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 91476,02 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8270,73 долари США; 2573,88 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 2326,91 долари США, звернути стягнення на предмет іпотеки: на 50/100 ідеальних частин нежитлового приміщення за номером 21-Б загальною площею 403,30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 13.10.2006 року з укладанням від свого імені та імені відповідачів в тому числі нотаріального договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із встановленням початкової ціни згідно договору іпотеки. А саме 1010000 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організацій незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.19-21).

03.11.2016 року державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. було зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк» право власності на поділену частку нерухомого майна нежитлових приміщень, загальною площею 455, 10 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 17304645 (а.с.153).

Однак, 03.10.2022 року право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на зазначене нерухоме майно було припинено на підставі рішення суду у справі №727/80/19 (а.с.164).

Згідно з виписками по рахункам обліку заборгованості, станом на 01.09.2025 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором №CVVPGA00000003 від 13.10.2006 року.

Таким чином, між сторонами склались договірні правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст.546 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.547 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як було встановлено судом та не заперечувалося представниками сторін у судовому засіданні, дію основного зобов`язання кредитного договору №CVVPGA00000003 від 12.10.2006 року на даний час не припинено, а отже договір іпотеки №CVVPGK00000009 від 13.10.2006 року є дійсним.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення штрафу, який нараховано позивачем за порушення умов Договору іпотеки, а саме: проведення реконструкції предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Розглядаючи доводи, наведені позивачем у поданій до суду позовній заяві, суд зазначає наступне.

Так, згідно з п. 18.3 договору іпотеки, Іпотекодавець зобов`язується не здійснювати реконструкцію, перебудову, перепланування предмету іпотеки без відповідного письмового дозволу Іпотекодержателя.

У пункті 18.15 договору іпотеки Сторони погодили штрафні санкції за здійснення реконструкції, перебудови, перепланування предмету іпотеки.

Зокрема, згідно з п. 18.15 договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем зобов`язання, передбаченого зокрема п. 18.3 договору іпотеки, він сплачує на користь Іпотекодержателя штраф у розмірі 100% від вартості Предмету іпотеки, визначеної в п. 11 цього договору.

У свою чергу, в пункті 11 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки становить 1 010 000,00 гривень (а.с.62-64).

Встановлено, що на момент передачі відповідачем в іпотеку Банку нерухомого майна: відокремлених 50/100 ідеальних часток нежилого приміщення за номером АДРЕСА_1 , його площа становила 403,30 кв.м. Приміщення складалися з: 1-1 тамбур пл. 7,00 кв.м; 1-2 торгівельний зал пл. 127,20 кв.м; 1-8 компресорна пл. 4,00 кв.м; 1-9 склад пл. 22,90 кв.м; 1-10 комора пл. 1,90 кв. м; 1-11 кабінет пл. 14,00 кв.м; 1-12 каб. пл. 8,20 кв.м; 1-13 склад пл. 5,00 кв.м; 1-14 склад 35,50 кв.м; 1-15 кабінет пл. 10,40 кв.м; 1-16 вмивальник пл. 1,50 кв.м; 1-17 вбиральня пл. 7,50 кв.м; 1-18 комора пл. 1,40 кв.м; 1-19 комора пл. 4 кв.м; 1-20 комора пл. 1,40 кв м; 1-21 вбиральня пл. 1,50 кв.м; 1-22 вмивальник пл. 1,40 кв,м; 1-23 роздягальня пл. 11,00 кв.м; 1-24 склад пл. 36,10 кв.м; 1-25 коридор пл. 30,80 кв.м; 1-26 камера пл. 13 кв.м; 1-27 камера пл. 7,90 кв.м; 1-28 камера пл. 17,50 кв.м; 1-29 склад пл. 19,80 кв.м; 1-30 склад пл.10 кв.м; 1-31 склад пл. 7,30 кв.м.

Однак, станом на 03.11.2016 року площа об`єкту нерухомого майна, яке було передано в іпотеку змінилась та становила: 455,10 кв. м, у тому числі по приміщенням: 2-1 бар, пл. 33,60 кв.м; 2-2 вхідний тамбур, пл. 6,00 кв.м; 2-3 комора, пл. 1,70 кв.м; 2-4 банкетний зал, пл. 96,70 кв.м; 2-5 приміщення, пл. 7,20 кв.м; 2-6 комора, пл. 3,20 кв, м; 2-7 кабінет, пл. 6,90 кв. м.; 2-8 приміщення, пл. 6, 80 кв.м; 2-9 коридор, пл. 19,90 кв.м; 2-10 мийка, пл. 9,80 кв.м; 2-11 комора, пл. 4,80 кв.м; 2-12 вмивальня, пл. 2,20 кв. м; 2-13 коридор, пл. 19,90 кв.м; 2-14 убиральня, пл. 1,80 кв.м; 2-15 убиральня, пл. 1,00 кв.м; 2-17 убиральня, пл. 1,00 кв.м; 2-18 вмивальня, пл. 1,00 кв.м; 2-19 коридор, пл. 2,80 кв.м; 2-20 комора, пл. 1,40 кв.м; 2-21 комора, пл. 2,50 кв.м; 2-22 комора, пл. 1,90 кв.м; 2-23 комора, пл. 3,10 кв.м; 2-24 кухня, пл. 25,00 кв.м; 2-25 банкетний зал, пл. 147,00 кв.м; 2-26 коридор, пл. 2,90 кв.м; 2-27 котельня, пл. 5,40 кв.м; 2-28 приміщення, пл. 19,50 кв.м; 2-29 комора, пл. 1,80 кв.м; 2-30 приміщення, пл. 16,70 кв.м; 2-31 санвузол, пл. 2,60 кв.м; 2-32 коридор, пл. 1,90 кв.м. (а.с.164).

Отже, станом на 03.11.2016 року предмет іпотеки складався вже з інших приміщень, ніж ті, що були вказані у договорі іпотеки. Зокрема, у предметі іпотеки були створені: бар, площею 33,60 кв.м., кухня, площею 25,00 кв.м, банкетний зал, площею 96,70 кв.м, банкетний зал, площею 147,00 кв.м.

Таким чином, після укладання договору іпотеки, предмет іпотеки було реконструйовано, перебудовано, а саме: змінено площу предмету іпотеки; змінено площу та призначення приміщень, що входили до предмету іпотеки, зокрема створено нові приміщення.

При цьому, АТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержатель, не надавав згоди на проведення реконструкції предмету іпотеки.

Наведену обставину представник відповідача у судовому засіданні не заперечував.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 дійсно було порушено зобов`язання, передбачене п.18.3 іпотечного договору, за що сторони в укладеному договорі погодили відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 100% вартості предмету іпотеки.

Однак, у поданому до суду відзиві та у судовому засіданні представником відповідача було заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2018 року по справі №369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки, якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст.258 Кодексу).

Термін позовної давності умовами укладених договорів сторонами не змінювався.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 Кодексу).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або події, з якою пов`язано його початок.

За змістом ч.1 ст.261 Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Як було встановлено судом, за позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» 03.11.2016 року державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. було зареєстровано право власності на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки №CVVPGK00000009 від 13.10.2006 року: поділену частку нерухомого майна нежитлових приміщень, загальною площею 455, 10 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 17304645 (а.с.153). Однак, згідно договору іпотеки від 03.11.2016 року площа предмету іпотеки становила 403,30 кв.м.

Окрім того, відповідно до висновку про вартість майна від 07.11.2016 року, складеного за замовленням ПАТ КБ «Приватбанк» та який долучено представником відповідача до матеріалів справи, визначено ринкову вартість об`єкту оцінки: нежитлових приміщень, загальною площею 455, 10 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 складає 3332900 грн. 00 коп. (а.с.106).

Таким чином, судом на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що позивачу АТ КБ «Приватбанк» ще в листопаді 2016 року було відомо про порушення іпотекодавцем ОСОБА_1 п.18.3 іпотечного договору, що було підставою для нарахування штрафних санкцій, передбачених п.18.15 Договору.

Тому, з урахуванням положень ст.258 ЦК України, строк позовної давності у даному спорі визначено до грудня 2017 року.

Положеннями ст.ст.263, 264 ЦК України регламентовано підстави зупинення та переривання позовної давності.

Однак, у даному спорі судом не було встановлено та представником позивача не обґрунтовано підстав для зупинення чи переривання спеціальної позовної давності.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Будь-яких поважних причин пропуску позовної давності для звернення до суду з позовом представником позивача не надано, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення штрафу за порушення зобов`язань, передбачених договором іпотеки, слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 257, 258, 261, 264, 267, 546, 656, 658, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (), який розташований в м.Київ вул.Грушевського, 1Д, до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проживає в АДРЕСА_2 , про стягнення штрафу за порушення зобов`язань, передбачених договором іпотеки відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.