Справа № 485/930/25 Головуючий в 1-й інстанції Соловйов О. В.
Провадження 22-ц/812/121/26 Доповідачка апеляційної інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої - судді Ямкової О. О.,

суддів Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ЮТС Агропродукт»

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Соловйова О. В. в приміщенні суду в місті Снігурівка Миколаївської області о 10 год 40 хв, зі складенням повного рішення, у справі

за позовом

ОСОБА_1 до ТОВ «ЮТС - Агропродукт»,

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Перемога плюс»

про розірвання договору оренди землі та

стягнення орендної плати,-

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЮТС - Агропродукт» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати.

В обґрунтування позову зазначив, що є власником земельної ділянки площею 4,0266 га з кадастровим номером :01:000:0045, що на час набуття права власності розташована на території Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області в межах Павлівської сільської ради.

1 липня 2011 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Райз-Південь» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки.

30 січня 2018 року на підставі додаткової угоди №3500089 до договору оренди, укладеної між ним, орендарем ТОВ «Райз-Південь» та ТОВ «ЮТС-Агропродукт», до відповідача перейшли права та обов`язки орендаря за договором оренди на умовах договору, які викладені у новій редакції, строком до 29 грудня 2026 року.

В подальшому 4 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЮТС-Агропродукт» укладено додаткову угоду №3500089-7, за якою договір оренди продовжено на строк до 31 грудня 2029 року.

Відповідно до п. 4.1 додаткової угоди від 4 листопада 2021 року до договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 15,38% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, а саме в розмірі 22 452 грн 27 коп. за рік оренди. Орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня кожного року (п. 4.4. цієї угоди).

Між тим, в період 2022-2024рр відповідачем свій обов`язок зі сплати орендної плати не виконаний, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 51 864 грн 75 коп.

Посилаючись на ці обставини, які є суттєвим порушенням умов договору, та наявність заборгованості з орендної плати за період 2022-2024 роки, ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди землі від 1 липня 2011 року, укладений між ним та ТОВ «Райз-Південь», та новим орендарем відповідно до додаткової угоди від 4 листопада 2021 року ТОВ «ЮТС-Агропродукт», а також стягнути на його користь з відповідача заборгованість з орендної плати за 2022-2024 роки у загальному розмірі 51 864 грн 75 коп.

Звернувся з клопотанням про залучення співвідповідача ТОВ «Перемога Плюс», посилаючись на ті обставини, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно орендарем належної йому земельної ділянки є саме ця юридична особа.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року до участі у справі залучено ТОВ «Перемога Плюс» у якості відповідача, витребувано матеріали реєстраційної справи щодо права оренди належної позивачу земельної ділянки.

20 червня 2025 року ТОВ «ЮТС-Агропродукт» надало відзив на позовну заяву, де вказало на необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що внаслідок тимчасової окупації територій, як за місцезнаходженням орендованої земельної ділянки, так і за місцем здійснення його господарської діяльності в Снігурівській територіальній громаді, замінування територій, а також через знищення та розкрадання майна товариства, ведення господарської діяльності було неможливим, і тому такі обставини є обставинами непереборної сили, які завадили товариству виконати умови договору. Крім того, внаслідок бойових дій територія, на якій розташована земельна ділянка, є забрудненою вибухонебезпечними предметами, що унеможливлювало її використання. А тому відповідач має бути звільнений від відповідальності, оскільки порушення зобов`язання сталося не з його вини, а внаслідок настання обставин непереборної сили.

Посилався на відповідну судову практику.

У відповіді на відзив позивач, діючи через свою представницю ОСОБА_2 , заперечив доводи товариства, які вважав неспроможними з огляду на те, що наявність форс-мажорних обставин неможливості використання земельної ділянки в межах Нововасилівської сільської ради Снігурівського району не підтверджена належними доказами, а знищення та розграбування майна товариства та реєстрація кримінального провадження не впливає на виконання договірних зобов`язань з виплати орендної плати. До того ж зазначене не може бути розцінено обставинами непереборної сили, а надання листа Торгово-промисловою палатою про визнання обставин форс-мажорними не можуть стосуватись усіх без виключення суб`єктів господарювання.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 1 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЮТС- Агропродукт» в редакції додаткових угод від 30 січня 2018 року та 4 листопада 2021 року, право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога Плюс» на підставі договору №1704/25-21 від 17 квітня 2025 року, та стягнуто з ТОВ «ЮТС «Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість за орендною платою за період 2023-2024 років у загальній сумі 34 576 грн 50 коп. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з доведеності порушення умов договору та наявності підстав для його розірвання, та внаслідок звільнення відповідача від сплати орендної плати за 2022 рік, вважав наявними підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення орендної плати.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЮТС Агропродукт», посилаючись на те що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив його скасувати в частині задоволених вимог про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості за орендною платою за 2023-2024 роки та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги товариство посилалося на те, що під час розгляду справи допущено процесуальні порушення, а саме: відсутність у електронному кабінеті апелянта ухвали про відкриття провадження у справі, що завадило йому своєчасно подати відзив на позовну заяву; подання позивачем клопотання про залучення ТОВ «Перемога-Плюс» до участі у справі без направлення копії клопотання відповідачу ТОВ «ЮТС Агропродукт»; вирішення позову, пред`явленого до нього, як неналежного відповідача, за наявності іншого відповідача ТОВ «Перемога Плюс», за яким зареєстровано право оренди належної позивачу земельної ділянки; не повідомлення ТОВ «Перемога Плюс» про дати, час та місце судового засідання, оскільки цей учасник справи не зареєстрував електронний кабінет в порядку статті 43 ЦПК України, та не був належним чином повідомлений про розгляд справи, внаслідок чого суд апеляційної інстанції зобов`язаний ухвалити нове рішення у справі. Крім того, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Вважав помилковим висновок місцевого суду стосовно не доведення ТОВ «ЮТСАгропродукт» неможливості виконання зобов`язань за договором оренди в період 2023-2024рр, оскільки ТОВ «ЮТС Агропродукт» не є боржником за зобов`язаннями, передбаченими договором оренди землі.

Крім того, внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації територій ТОВ «ЮТС-Агропродукт» було позбавлено можливості в цей період здійснювати свою господарську діяльність на орендованій земельній ділянці, зокрема, за потенційним замінуванням землі та пов`язаною з цим загрозою життю та здоров`ю працівників, яка є прямим наслідком збройної агресії, що об`єктивно унеможливило належне виконання зобов`язань за договором оренди.

Посилався на відповідну судову практику.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, діючи через свою представницю ОСОБА_2 , вважав її доводи необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність доказів забруднення належної йому земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, складання актів та внесення інформації до реєстру у встановленому законом порядку, оскільки саме посилання на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, як на доказ відсутності можливості здійснювати обробіток землі, є неналежним доказом.

Зазначав, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не звертався до позивача з повідомленнями про неможливість використовувати одержану в платне користування ділянку у своїй господарській діяльності та те, що апелянт має відповідати за порушення права орендодавця на отримання ним оредної плати у 2023 та 2024 роках.

Вважав посилання товариства на інтерактивну карту ДСНС не належним підтвердженням наявності замінування саме земельної ділянки, що належить позивачу на праві власності, через відсутність порядку введення, адміністрування та користування відомостей з цієї карти.

Також вказував, що належним відповідачем у цій справі є саме ТОВ «ЮТС Агропродукт», а не ТОВ «Перемога Плюс», оскільки обов`язки нового орендаря набуваються ним з часу реєстрації набутого права.

Справа розглянута у суді апеляційної інстанції за відсутністю учасників процесу, за їх належним і завчасним повідомленням, та викладенням ними доводів та заперечень у поданих процесуальних документах.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі в редакції чинній на час укладення договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами 1 і 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

В той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року під час розгляду справи № 918/391/23 відступила від наведеного висновку Об`єднаної Палати КЦС, викладеного у цій постанові, шляхом конкретизації та зазначення про те, що несплата орендної плати в розумінні пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України охоплює випадки лише повної несплати орендної плати, у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка із кадастровим номером :01:000:0045, площею 4,0266 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Павлівської сільської ради Снігурівського (Баштанського) району Миколаївської області (а.с.8,9).

1 липня 2011 року ця земельна ділянка передана ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Райз Південь» строком на 15 років (а.с.14-15).

В подальшому між власником землі ОСОБА_1 , попереднім орендарем ТОВ «Райз-Південь» та новим орендарем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» 30 січня 2018 року укладено додаткову угоду №3500089 до договору від 1 липня 2011 року, яка за погодженими сторонами умовами є новим договором оренди землі, що укладений строком платного використання землі до 29 грудня 2026 року зі сплатою орендної плати у строк з 1 серпня до 31 грудня (пункт 4.5) відповідно до пункту 4.1. у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної в розмірі 145 983 грн 55 коп., та обчислення якої відбувається з урахуванням індексації за рік (пункт 4.4), і на час укладення угоди становить 14 598 грн 36 коп. При сплаті орендної плати товариством, як податковим агентом, утримуються податки та збори. За умовами додаткової угоди земельну ділянку передано новому орендарю за актом прийому- передачі (а.с.20-22, 83-88).

Пізніше, між позивачем та відповідачем ТОВ «ЮТС Агропродукт» 4 листопада 2021 року укладено додаткову угоду №3500089-7 до договору від 1 липня 2011 року, яка за погодженими сторонами умовами, є продовженням нового договору оренди землі, що викладена у новій редакції, та свідчить про продовження строку платного використання землі до 31 грудня 2029 року зі сплатою у строк до 31 грудня орендної плати відповідно до пункту 4.1. у розмірі 15,38% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної в розмірі 145 983 грн 55 коп., та обчислення якої відбувається з урахуванням індексації за рік (пункт 4.3), та на час укладення угоди становить 22 452 грн 27 коп. При сплаті оренди товариством, як податковим агентом, утримуються податки та збори ( п. 4.2) (а.с.16-19, 89-95).

Далі, 17 квітня 2025 року між відповідачами ТОВ «ЮТС -Агропродукт» та ТОВ «Перемога Плюс» укладено договір №1704/25-21 про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок, серед яких вказана і земельна ділянки належна позивачу ОСОБА_1 (а.с.96-103).

Судом встановлено та визнано сторонами, що в період дії договору і до 2022 року орендарем належним чином виконувався обов`язок зі сплати орендної плати на користь позивача.

Зокрема, у листопаді 2021 року товариством сплачено один платіж в розмірі 22 452 грн 27 коп., з якого утримано податки та збори (а.с.10-12). Тобто умови договору в період 2021 року виконані у повному обсязі.

Втім, починаючи з 2022 року і до 2024 року включно орендар припинив виплачувати орендну плату на користь позивача (а.с.10-12) .

Посилаючись саме на ці обставини, як систематичність невиконання відповідачем договору оренди, позивач просив його розірвати та стягнути на його користь борг за період 2022-2024 років.

При цьому рішення суду в частині відмови у стягненні орендної плати за 2022 рік не оскаржено учасниками справи та не є предметом апеляційного перегляду.

Тому, переглядаючи справу виключно в частині задоволених вимог, слід врахувати, що відповідач ТОВ «ЮТС Агропродукт», погодився з не виконанням ним обов`язку зі сплати орендної плати в повному обсязі за період 2022-2024 роки, але заперечував проти розірвання договору, посилаючись на обставини непереборної сили, які акцептували сторони у договорі, та неможливості використання ним земельної ділянки, що належить позивачу, за призначенням, у зв`язку з окупацією цієї території у 2022 році та забрудненістю землі вибухонебезпечними предметами після деокупації.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції частково погодився з наведеними відповідачем обставинами за період неможливості використання землі під час окупації спірної території у 2022 році, де розташована земельна ділянка, що належить позивачу та передана в оренду відповідачу, але одночасно не взяв до уваги доводи відповідача про забрудненість ділянки вибухонебезпечними предметами, після її деокупації, так як вважав, що ним не надано до суду доказів про обстеження земельної ділянки, визнання її непридатною для використання або надання пільг для її оподаткування, а також відповідних звернень товариства до компетентних органів з цих питань, і тому дійшов висновку про недоведеність товариством цих обставин за допомогою належних доказів.

Проте, з такими висновками повністю погодитися не можна, так як вони не відповідають нормам матеріального права і не узгоджуються з встановленими обставинами справи.

Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.

Після введення на території країни воєнного стану, Торгово промисловою палатою України усім зацікавленим особам надіслано листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України.

У листі Торгово промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У подальшому, вже 7 жовтня 2022 року Миколаївською обласною радою прийнято рішення №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких дій», якими рада визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення.

До переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включені юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано у межах території Миколаївської області.

За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівська міська територіальна громада, в межах якої розташована земельна ділянка, належна позивачу, віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 4 березня по 11 листопада 2022 року.

Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України № 376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівську міську територіальну громаду, після деокупації, починаючи 11 листопада 2022 року віднесено до територій можливих бойових дій та територій на яких ведуться ( велися) бойові дії.

За змістом пункту 13.2 додаткової угоди до договору погоджено, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (а.с.89-95).

Отже, враховуючи зміст договору, в якому сторони акцептували обставини, які доводяться, як вчинення порушення умов договору не з вини сторони, що є підставою для її звільнення від відповідальності, та загальновідомі обставини, які в силу частини 3 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а також не вимагають від орендаря їх додаткового доведення за допомогою сертифікатів Торгово-промислової палати чи будь-яких інших доказів, на чому наполягав позивач, слід виснувати, що починаючи з 24 лютого 2022 року на території України, зокрема, на території Снігурівської міської територіальної громади, в межах якої знаходиться територія Павліської сільської ради, яка включає належну позивачу земельну ділянку, настали обставини непереборної сили, які унеможливили виконання орендарем своїх обов`язків за договором, зокрема з використання землі за призначенням та сплаті ним на користь орендодавця орендної плати.

Втім, встановивши обставини з відсутності підстав для стягнення боргу за 2022 рік, суд безпідставно вважав недоведеним орендарем факт неможливості використання ним земельної ділянки, що належить позивачу, після деокупації території, в період 2023-2024 роки за її забрудненістю або можливою забрудненістю вибухонебезпечними предметами.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №740 від 7 червня 2024 року про «Деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено у дію реєстр територій та геоінформаційна система, якій відповідає Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі ДСНС).

За даними Інтерактивної карти ДСНС на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/) територія Снігурівської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачу, є досі місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.

Статтями 283?.1 та 283?.2 Податкового Кодексу України, з відсиланням саме на такий порядок, що встановлений Кабінетом Міністрів України, у розрізі прийняття рішень з метою надання суб`єкту господарювання податкових пільг, безальтернативно визначено статус такого об`єкта оподаткування, яким є земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, та вказують на період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, який починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території. У цьому разі підставою для нарахування чи не нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

При тому порядок надання таких пільг пов`язаний зі зверненням платника податку та прийняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування чи військової адміністрації про встановлення податкових пільг, період надання яких завершується фактом обстеження території операторами протимінної діяльності та визнання земельної ділянки придатною для використання.

Сам факт прийняття органом місцевого самоврядування чи військовою адміністрацією рішення про надання чи відмову у наданні податкових пільг не є свідченням зміни статусу земельної ділянки, що знаходилася в межах окупованих територій, з місця, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, до статусу її визнання придатною до використання, в тому числі і підтвердженням факту здійснення суб`єктом господарювання господарської діяльності на таких землях, які перебували в окупації до їх обстеження операторами протимінної діяльності з визнанням придатними для використання.

Тобто, у разі наявності таких земельних ділянок, для реалізації свого права на звільнення від сплати плати за землю суб`єкт господарювання має лише надати заяву до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, ані заяву про проведення розмінування території чи доводити іншим шляхом наявність чи відсутність забруднення земельної ділянки, оскільки обов`язок обстеження землі покладено не на заявника, а на суб`єкт владних повноважень, який в іншому випадку може скористатися даними Державного земельного кадастру.

Відповідно до статей 76, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнані загальновідомими не потребують доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому аналізуючи наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Снігурівської міської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходиться спірна земельна ділянка, в період 2023-2024 років віднесена органами ДСНС в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України до територій, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.

Акт про обстеження земельної ділянки, що знаходиться в оренді відповідача, операторами протимінної діяльності та визнання її придатною для використання відсутній, незважаючи на звернення ТОВ «ЮТС Агропродукт» до Снігурівської міської військової адміністрації з заявою про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами у листопаді 2023 року та лютому 2025 року (а.с.191-199).

Звернень із цих же питань до операторів протимінної діяльності в період 2023-2024рр з боку позивача, як власника землі, не мало місця.

Акти про виконання робіт з очищення (розмінування) місцевості від вибухонебезпечних предметів земельної ділянки :01:000:0045 площею 4,0266 га від ГУ ДСНС України у Миколаївській області та інших операторів протимінної діяльності до Снігурівської міської військової адміністрації не надходили (а.с.191-199).

Також у повідомленні, направленому суду апеляційної інстанції, Снігурівська міська військова адміністрація додатково роз`яснила, що пільги з оподаткування земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу та знаходиться на правах оренди у відповідача, у спірний період не встановлено, з огляду на те, що таке рішення приймається виключно за звернення власників земельних ділянок або землекористувачів ділянок державної чи комунальної форм власності (а.с.191).

Відомостей про звернення позивача, як власника земельної ділянки, до Снігурівської міської військової адміністрації за наданням податкової пільги чи очищення потенційно забруднених вибухонебезпечними предметами територій матеріали справи не містять та ним не надано.

Щодо надання чи не надання відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» даних про його віднесення до платників податку 4ої групи, то ці відомості за положеннями пункту 269.1 статті 269 ПК України не надають право сільгосппідприємству на призначення пільги зі сплати податку, як орендатором, оскільки такі пільги за цим законом та роз`ясненнями Снігурівської міської військової адміністрації надаються виключно за заявами власників земель приватної форми власності, яким відповідач не є, а власником таке право не реалізовано. В той же час надання пільги сільгосппідприємству зі сплати єдиного податку не лише не вимагає від нього підтвердження такого статусу при подачі заяви до військової адміністрації про непридатність земельних ділянок для використання, у зв`язку із забрудненістю вибухонебезпечними предметами, у відповідності до положень статті 292? ПК України, а ще не стосується предмету спору, що виник між сторонами.

Отже, оскільки відомості про звернення позивача, як власника земельної ділянки, що знаходиться в оренді відповідача, відсутні, а підстави для встановлення пільг за зверненням орендаря військова адміністрація не знайшла, то ці обставини стосовно відсутності встановлення пільгового оподаткування для земель забруднених вибухонебезпечними речовинами, не можуть бути підтвердженням використання товариством спірної земельної ділянки в період 2023-2024рр на правах оренди.

Тому наявність чи відсутність рішення Снігурівської міської військової адміністрації про надання податкової пільги ТОВ «ЮТС Агропродукт» на землю не може бути визнано доказом щодо звільнення земельних ділянок, після деокупації від забруднення їх вибухонебезпечними предметами, та не підтверджує станом на 2023-2024рр статусу ділянки, як землі, що придатна для господарського використання.

Внаслідок цього акт візуального обстеження належної позивачу земельної ділянки у серпні 2025 року (а.с.123зв-124), після продажу права оренди іншій юридичній особі, стосовно використання цієї земельної ділянки за цільовим призначенням не може слугувати доказом її використання для ведення господарської діяльності відповідачем ТОВ «ЮТС Агропродукт» протягом 2023-2024 років.

Отже, помилково прийнявши відповідь військової адміністрації та акт про здійснення ТОВ «Перемога-Плюс» господарської діяльності у серпні 2025 року, як доказ здійснення відповідачем ТОВ «ЮТС -Агропродукт» господарської діяльності в період 2023-2024рр, суд першої інстанції зробив неправильні висновки, які не лише не відповідають обставинам справи та загальновідомим обставинам, а ще і не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють визначення та віднесення земель до статусу місць, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключало можливість використання орендарем предмета оренди за призначенням та за умовами договору є непереборною обставиною, на яку орендар не має впливу.

Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.

Зміст цього підпункту узгоджується та відповідає положенням частини 6 статті 762 ЦК України, за яким наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельна ділянка, яка знаходиться в межах громади, що визнана, як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могла бути використана орендарем за умовами додаткових угод до договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого відповідач, як орендар та наймач майна звільняється від орендної плати за цей час, як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені та акцептовані його сторонами.

Дії орендаря за цей час є добросовісними, оскільки він не лише вживав заходів, звертаючись до компетентних органів з питань обстеження ділянок для проведення господарської діяльності, а ще і регламентував свою діяльність відповідним чином, не ухиляючись свідомо від виконання умов договору оренди.

В той час, як орендодавець, в межах наділених йому прав, не звертався до військової адміністрації стосовно встановлення пільг з оподаткування та до операторів протимінної діяльності з приводу обстеження належної йому земельної ділянки, а перебуваючи у іншому місці сподівався, що його права будуть реалізовані іншою особою - орендарем, звернення якого залишені компетентними органами без уваги, з огляду на їх переконання про відсутність у товариства права на таке звернення.

Крім того, слід звернути увагу на те, що заявляючи вимоги про розірвання договорів оренди, які укладені позивачем з іншою особою, окремих вимог про розірвання додаткової угоди до договору, що укладена між ним та відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» 4 листопада 2021 року, позивачем ОСОБА_1 в суді не заявлено, оскільки відповідача ним зазначено виключно в якості правонаступника за договором, який первісно укладено іншою особою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі обставини та надані на їх підтвердження докази суд у відповідності до статті 89 ЦПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При тому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Отже, в цьому разі колегія суддів виходить із цих стандартів доказування, коли оцінює докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, та приходить до висновку, що факти, які розглядаються та стосуються неможливості відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» в період 2023-2024рр використовувати за цільовим призначенням земельну ділянку, що належить позивачу, внаслідок потенційного забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду з підстав визначених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову щодо розірвання договору оренди та стягнення орендної плати за період 2023-2024 роки.

Рішення суду в частині відмови у стягненні орендної плати за 2022 рік не оскаржено учасниками справи, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

За такого посилання відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» про передачу ним прав та обов`язків, зокрема і в частині належності виконання умов зі сплати орендної плати за період 2023-2024рр, іншій особі новому орендарю ТОВ «Перемога-Плюс» за договором про відчуження права оренди земельних ділянок, укладеного з 17 квітня 2025 року, не мають правового значення за встановлених колегією суддів обставин, у зв`язку з неможливістю наймача використовувати предмет оренди за призначенням не з його вини.

Інші доводи відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт», що викладені ним у змісті апеляційної скарги, в частині допущення судом порушення процесуальних прав іншого відповідача ТОВ «Перемога-Плюс» не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не наділений правом захищати права іншої юридичної особи, а по-друге, судом прийнято усіх можливих заходів для належного повідомлення ТОВ «Перемога-Плюс» у відповідності до положень частини 8 статті 128 ЦПК (а.с.104, 111, 119, 140)

Що стосується іншої додаткової аргументації позивача, що наведена ним у відзиві на подану відповідачем апеляційну скаргу, то з огляду на рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року в частині застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, колегією суддів наведені усі мотиві прийнятого рішення, із прийняттям або відхиленням основних аргументів сторін, які стосуються предмета спору та предмету доказування.

У зв`язку із скасуванням рішення суду в частині задоволених вимог та ухваленням нового рішення в цій частині, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України наявні підстави для відшкодування понесених судових витрат відповідачем за перегляд справи в суді апеляційної інстанції. З позивача на користь відповідача слід стягнути 2 906 грн 88 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС Агропродукт» задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати за період 2023-2024рр.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС Агропродукт» 2 906 грн 88 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова