Справа № 505/150/26
№ 2/505/2398/2026
УХВАЛА

27 січня 2026 року м. Подільськ

суддя Подільського міськрайонного суду Одеської області у складі судді Ващук О.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна зі спільної сумісної власності та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фарина Л.В., звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 та просила:

- припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок садибного типу, загальною площею 110,9 кв.м. та житлової 75,3 кв.м.;

- виділити у власність ОСОБА_1 в натурі частку спільного майна, що складається з житлового будинку садибного типу та визнати право власності на майно;

- визначити порядок користування земельною ділянкою.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, виходячи із наступного.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви позивачем ОСОБА_1 пред`явлено до відповідача одну позовну вимогу майнового характеру, розмір якого має визначатися дійсною вартість спірного майна.Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що вказана ним ціна позову є дійсною вартістю частки нерухомого майна за предметом позову (житлового будинку).

До позовної заяви стороною позивача долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн., проте, позовна заява та інші документи не містять інформації про дійсну вартість майна саме на момент пред`явлення позову, а відтак суд позбавлений можливості визначити ціну позову та відповідно, точний розмір судового збору за розгляд позову про виділення в натурі частки майна зі спільної сумісної власності та визнання права власності.

Таким чином, у позовних матеріалах відсутні дані щодо дійсної вартості спірного нерухомого майна (частини житлового будинку) на момент звернення до суду, з метою визначення реальної ціни позову для сплати судового збору за розгляд такої позовної вимоги.

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт (акт про оцінку майна).

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна- це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону(далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ч. 1ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

З огляду на викладене позивач при поданні позову до суду та визначенні ціни позову, повинен був врахувати актуальну на час подання позову нормативно-грошову оцінку (вартість) житлового будинку та сплатити судовий збір за позовну вимогу про визнання права власності, як вимогу майнового характеру, за ставкою, передбаченою п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 (провадження №12-36гс20) зазначено про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року складає 3328 грн.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки позивач в позовній заяві заявив одну позовну вимогу майнового характеру та дві позовні вимоги немайнового характеру, то за дві позовні вимоги немайнового характеру необхідно сплатити 2662,40 грн. (2*1331,20 грн.).

Враховуючи вищевказане, позивачу необхідно також доплатити судовий збір в сумі 2662,40 грн. грн. та подати до суду оригінал відповідного платіжного документа.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачем ухвали.

З огляду на викладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху й надати позивачу строк в п?ять днів із дня отримання копії ухвали для усунення, вказаних в ній недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, ч. 1 ст. 185 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна зі спільної сумісної власності та визнання права власності, залишити без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви надати позивачу строк п?ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ващук