У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/13044/25

№ 2-з/183/4/26

30 січня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Фролової В.О., секретаря судового засідання Сторожик А.А., розглянувшив порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі,

У С Т А Н О В И В:

До Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 , поданий в його інтересах його представником, адвокатом Ларичевим В.В., до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 715 431 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн., завданої внаслідок пожежі.

До суду, через підсистему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_1 , подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідача, а саме: транспортний засіб «DAEWOO NEXIA», 2008 року випуску, об`ємом двигуна 1498 см.куб., дата реєстрації транспортного засобу 05.07.2025.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми матеріальних збитків в сумі 715 431 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн., які були понесені позивачем через пожежу, яка сталася 14.01.2025 в гаражі № 208 відповідача, який розповсюдився на інші гаражі, в тому числі і на гараж № НОМЕР_1 , що належав позивачу. Внаслідок цієї пожежі, майно, яке перебувало в гаражі позивача було знищено.

Позивачу стало відомо, що відповідач є власником транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», 2008 року випуску. Оскільки, відповідач не має відповідних доходів, виконання рішення суду, у разі задоволення його позову, можливе лише за рахунок реалізації майна відповідача, у зв`язку з чим, на думку позивача, існує ризик відчуження відповідачем такого майна, з метою унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову позивача. За таких обставини, позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на зазначений транспортний засіб відповідача.

Сторони у судове засідання, на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, не викликались.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом і формою, подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого: накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; підлягають забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що спір у цій справі фактично стосується стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди та моральної шкоди на загальну суму 815 431 грн., яка настала через пожежу, 14.01.2025, в гаражі № НОМЕР_2 відповідача, який розповсюдився на інші гаражі, та внаслідок цієї пожежі, майно, яке перебувало в гаражі позивача було знищено.

Відомості щодо ії прийняття до розгляду та відкриття провадження по справі, як і інформація про її залишення без руху, повернення позивачу на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні.

Як слідує з обґрунтування заяви про забезпечення позову та наданих до заяви доказів, позивач порушує питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на транспортний засіб «DAEWOO NEXIA», 2008 року випуску, об`єм двигуна належить 1489 см. куб., який належить ОСОБА_2 станом на 20.11.2025, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій області від 20.11.2025 за № 31/29/14/1353-аз/10-2025-323-2025.

Разом з цим суд зазначає, що актуальні данні щодо належності вказаного рухомого майна відповідачу ОСОБА_2 , на час розгляду заяви про забезпечення, в матеріалах долучених до заяви про забезпечення позову відсутні, як і відсутні відомості щодо вартості вказаного рухомого майна, що позбавляє суд можливості достеменно встановити належність відповідачу ОСОБА_2 , рухомого майна, щодо якого порушується питання про накладання арешту, та оцінити співмірність позовних вимог ОСОБА_1 , заявленим позивачем заходам забезпечення позову.

Позивачем не наведені обставини, із наданням доказів у їх підтвердження, які свідчать

про матеріальний стан відповідача, відсутність в нього відповідних доходів, що свідчать про неможливість відповідачем виконати рішення суду, за умови задоволення позову ОСОБА_1 . Також, позивачем не наведено жодної, підтвердженої доказами, фактичної обставини, які свідчать про імовірність ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів через відчуження відповідачем вказаного транспортного засобу.

Враховуючи наведене вище, у задоволенні заяви представника позивача, адвоката Ларичева В.В., про забезпечення позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала суду складена і підписана 30 січня 2026 року .

Суддя В.О. Фролова