Провадження № 2-з/522/94/26
УХВАЛА

про забезпечення позову

02 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву представника позивача адвоката Білоус Наталії Володимирівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Жемчужний квартал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Головний пожежний офіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 689 589,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2025 позивач звернувся до Приморського районного cуду м. Одеси з позовом до ОК «Жемчужний квартал» та ТОВ «Головний пожежний офіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 689 589,18 грн.

11.08.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.01.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Обслуговуючому кооперативу «Жемчужний квартал» (), як у національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що знаходяться на відкритих рахунках у будь-яких банках та/або фінансових установах України, а також на грошові кошти, які будуть зараховані на рахунки, відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у межах суми позовних вимог 689 589,18 грн та шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Головний пожежний офіс» (), як у національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що знаходяться на відкритих рахунках у будь-яких банках та/або фінансових установах України, а також на грошові кошти, які будуть зараховані на рахунки, відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у межах суми позовних вимог 689 589,18 грн.

Заява обґрунтовано тим, що позивач вважає, що з огляду на поведінку відповідачів, які свідомо ухиляються від врегулювання спору та не вживають заходів для добровільного відшкодування завданої шкоди, існує реальний ризик того, що після винесення судового рішення про задоволення позовних вимог, виконання такого рішення буде ускладненим або неможливим. Зокрема, за результатами проведеного аналізу інформації, наявної в аналітичній системі «Opendatabot», встановлено, що відповідачі активно здійснюють господарську діяльність, регулярно подають фінансову звітність, що свідчить про наявність активних банківських рахунків та грошових потоків, з яких кошти можуть бути вільно переказані, відчужені або використані у спосіб, що створює реальний ризик ускладнення або неможливості належного виконання судового рішення у разі задоволення позову.

28.01.2026 від відповідачів надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, які обґрунтовані тим, що заявлені до стягнення суми коштів гуртуються виключно на розрахунках позивача та не підтверджені належними доказами. ОК «Жемчужний квартал» є неприбутковою організацією, а всі кошти, що надходять на його рахунок є коштами співвласників за надані їм житлово-комунальні послуги. Позивач фактично просить накласти арешт на кошти відповідачів у загальній сумі 1 379 178,36 грн.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими представник позивача обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що предметом позову є солідарне стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди у розмірі 689 589,18 грн.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

За змістом зазначених процесуальних норм забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до усталеної практики судів при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не допустити утруднення чи неможливість виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також перешкодити спричиненню завданню шкоди заявнику.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22.12.2006 № 9 позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У частині першій статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

КЦС ВС у постанові від 14.12.2022 у справі № 463/6510/18 вказав, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).

Виконання рішення солідарними боржниками означає, що кредитор має право вимагати погашення боргу в повному обсязі або частково від усіх боржників разом, або від будь-кого з них окремо. Виконавче провадження може бути відкрите щодо всіх або одного з боржників, причому виконання зобов`язання одним із них припиняє його для інших.

Кредитор самостійно вирішує, до кого з боржників пред`явити вимогу. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право зворотної вимоги (регресу) до інших боржників у рівній частці (якщо інше не встановлено договором), за вирахуванням своєї частини.

Таким чином, у разі задоволення позову про солідарне стягнення саме позивач буде вирішувати щодо кого із боржників (одного чи обох) буде відкрито виконавче провадження, що спростовує доводи ОК «Жемчужний квартал» про те, що позивач фактично просить накласти арешт на кошти відповідачів у загальній сумі 1 379 178,36 грн, оскільки загальна сума стягнення з обох відповідачів не може перевищувати суму заявлених позовних вимог.

Отже забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти солідарних боржників у межах суми заявлених позовних вимог, відповідає загальній меті інституту забезпечення позову та не порушує прав відповідачів.

Водночас суд враховує, що можливість відповідачів в будь-який момент розпорядитися коштами на своїх рахунках створює ризик утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача. У таких умовах вимога надати докази очевидного факту - необмеженого права відповідачів розпоряджатися своїм майном - свідчить про встановлення завищеного або недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Крім того, за наявності вимог про стягнення коштів саме відповідачі мають доводити недоцільність або неспівмірність заходів забезпечення позову, яких вимагає позивач.

Суд ураховує, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку (постанова Верховного Суду від 06 серпня 2025 року у справі № 759/22148/24 (провадження № 61-5613св25)).

У постанові від 06 серпня 2025 року у справі № 759/22148/24 (провадження № 61-5613св25) Верховний Суд погодився з висновками районного суду про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на будь-яких рахунках, відкритих у банківських установах, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог.

Крім того, накладення арешту на грошові кошти не перешкоджає відповідачам здійснювати свою господарську діяльність, а лише обмежує частково розпорядження грошовою сумою у межах заявлених позовних вимог.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 175/9587/23 (провадження № 61-7044св24).

Наявність у відповідачів коштів на рахунках час постановлення ухвали про забезпечення позову саме по собі не гарантує їх збереження до моменту виконання рішення. Доказів неможливості виконання поточних зобов`язань у зв`язку з арештом коштів відповідачами не надано.

Подібні висновки щодо можливості накладення арешту на грошові кошти як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, наведені у постанові КГС ВС від 05.06.2025 у справі № 903/497/24.

Висновки щодо можливості накладення арешту на грошові кошти відповідачів, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову в межах суми позовних вимог наведені у постанові КЦС ВС від 28.01.2026 у справі № 753/2032/25.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини справи, суд дійшов до висновку, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є арешт грошових коштів відповідачів в межах заявленої до стягнення суми заборгованості у розмірі 689 589,18 грн, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Білоус Наталії Володимирівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Жемчужний квартал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Головний пожежний офіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 689 589,18 грн задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать Обслуговуючому кооперативу «Жемчужний квартал» (), як у національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що знаходяться на відкритих рахунках у будь-яких банках та/або фінансових установах України, а також на грошові кошти, які будуть зараховані на рахунки, відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у межах суми позовних вимог 689 589,18 грн.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Головний пожежний офіс» (), як у національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що знаходяться на відкритих рахунках у будь-яких банках та/або фінансових установах України, а також на грошові кошти, які будуть зараховані на рахунки, відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у межах суми позовних вимог 689 589,18 грн.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

У зв`язку з застосуванням тривалих аварійних відключень світла, повний текст ухвали складено 02.02.2026.

Суддя І.А. Павлик