УХВАЛА

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 445/2681/25

провадження № 61-1255ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за частиною другою статті 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Золочівський районний суд Львівської області постановою від 16 жовтня 2025 року визнав винуватим ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-14 КУпАП, та наклав на нього стягнення - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 426-1 КК України.

Львівський апеляційний суд постановою від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-14 КУпАП, повернув особі, яка її подала.

26 січня 2026 року ОСОБА_1 , як голова Сарненської районної організації Рівненського обласного об`єднання Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України», засобами поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення в справі «Кромбах проти Франції», заява № 29731/96, від 13 лютого 2001 року).

Водночас складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення в справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно зі статтею 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною другою статті 172-14 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 294 КУпАП передбачено, що постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Отже, обмеження права на касаційне оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене в статті 294 КУпАП, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною другою статті 172-14 КУпАП, не належать до юрисдикції цивільних судів.

Враховуючи наведене, судове рішення, постановлене у справі про адміністративні правопорушення в порядку, передбаченому КУпАП, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

В ухвалах від 28 листопада 2025 року в справі № 456/4169/23 (провадження № 61-14130ск25), від 23 січня 2025 року в справі № 274/922/24 (провадження № 61-316ск25), від 29 серпня 2025 року в справі № 718/2839/22 (провадження № 61-10622ск25), від 03 жовтня 2025 року в справі № 761/1503/25 (провадження № 61-12182ск25) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також виснував про відсутність правових підстав для відкриття провадження в справі, з огляду на те, що судові рішення, постановлені в справі про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому КУпАП, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за частиною другою статті 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко