Номер провадження: 22-ц/813/3093/26
Головуючий у першій інстанції Шевчук Н. О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду міста Одеса від 25 квітня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд: відшкодувати майнову шкоду: відновити становище, яке існувало до залиття квартири з належним функціонуванням інженерних мереж; замінити пошкоджені елементи системи; відновити конструктивну цілісність стін та інших пошкоджених елементів у квартирі; після завершення ремонтно-відновлювальних робіт пред`явити: акт огляду технічного стану системи із зазначенням оцінки її поточного становища від представника фірми, яка має ліцензію на такі роботи; висновок представника епідеміологічної служби Хаджибейського району міста Одеси про санітарно-гігієнічний стан квартири; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Зокрема, за доводами позовної заяви, позивач наголосила, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності.

Позивач вказала, що звертається до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яку вона зазнала внаслідок несанкціонованого злому її квартири після аварії на загальноквартирному каналізаційному стояку, в той час коли позивачка проходила реабілітацію після тяжкої хвороби за іншою адресою.

Так, за твердженнями позивачки, після дії в її квартирі групою осіб, яку очолила голова ЖБК «Якір» ОСОБА_2 , її квартира перетворилася на приміщення непридатне для проживання, а саме порушено конструкційну цілісну систему водопостачання, водовідведення, дверей, замка, стіни та вказана квартира покинута напризволяще у критичному антисанітарному стані.

Як вказано позивачем, двері квартири були обклеєні шматками паперу з написом «опечатано 18.04.2023 року», але без печатки ОСОБА_2 , ключ від нового навісного замка знаходився у квартирантки квартири АДРЕСА_2 , а не в службовому кабінеті відповідача. У такій ситуації, як зазначено позивачем, забирати ключ і входити до своєї квартири вона відмовилась.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також на невідповідність Акту від 18.04.2023 року вимогам вказаного Закону позивачка вважає, що дії в її квартирі - це повне порушення всіх 13 частин цього Закону і тому можуть бути названі протиправними діями.

Посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 16 ЦК України та ч. 4 ст. 22 ЦК України, позивачка вважає що у даному разі шкода завдана її майну має бути відшкодована в натурі, а також має бути відшкодовано моральну шкоду, яку вона оцінила у 30000 грн, оскільки відповідач своїми діями порушуючи Закони України та морально-етичні норми, що прийняті в суспільстві, нанесла велику шкоду її здоров`ю.

Інших доводів та вимог позовна заява не містить.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б підтвердили розмір реального збитку, який вона понесла, а також причинного зв`язку між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками у вигляді шкоди. У задоволенні позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди відмовлено, так як вони є похідними та тісно взаємопов`язані з вимогами про відшкодування майнової шкоди, у задоволені яких було відмовлено за не доведеністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і постановити нове рішення на підставі діючого Законодавства. Крім того, ОСОБА_1 просить визнати, що своїми діями відповідач порушив і продовжує порушувати її конституційні права на недоторканність житла; винести стосовно до відповідача окрему ухвалу за фактом порушення Закону України «Про житлові комунальні послуги» ст. 29; зобов`язати відповідача дотримуватися ст. 30 Конституції України та ст. 8 (с. 1) «Конвенції прав людини і основоположних свобод» 1950 року, підписану від імені України 9 листопада 1995 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржником в апеляційній скарзі зазначається, що шкода, яка, з`явилась і причиною доведення її квартири до стану непридатною для проживання в ній з 17.04.2023 року і до сьогодення - є постійно діючий фактор, який руйнує квартиру матеріально і фізично (залишення всього об`єму залиття квартири з каналізації верхнього поверху), що також є загрозою виникнення і поширення інфекцій в квартирі та за кордони кв. 1. Також, акцентується увага на тому, що доказом цього є, насамперед, саме існування цієї небезпечної ситуації, яка говорить сама за себе, і фото, які були зроблені донькою скаржниці на телефон в той час коли вони опинилися біля дверей своєї квартири та не змогли зайти. Тоді ж, був зроблений дзвінок до відділу поліції, яка відмовилась приїхати на місце зламаних дверей кв. АДРЕСА_4 , посилаючись на відсутність печаті та підпису на шматка паперу, якими були опечатані двері.

Скаржник зазнає, що сумніви судді про достовірності наданих фото і не прийняття їх до уваги як доказу - не зрозумілі тому, що суддя міг ухвалити судове доручення для оцінки речових доказів, які своїм існуванням, своїм місцезнаходженням мають значення для справи за правилами ЦПК України, які встановлюють порядок вчинення відповідних процесуальних дій.

Також, на думку скаржника складений ОСОБА_2 . Акт, залишив її без доказової бази, необхідній для вирішення спірних моментів у суді; а наклейки на дверях кв. АДРЕСА_4 «Опечатано 18.04.2023» без підпису Голови ЖБК «Якір» і без печаті - залишили скаржницю без можливості увійти до своєї квартири 25.04.2023р, після отримання «Протоколу» від представників органів внутрішніх справ. До того, ж вищезазначений Акт, залишив позивачку в повній невідомості про ті події, які відбувалися у кв. АДРЕСА_4 після її злому, а саме хто, що, і як проводив ремонтні роботи; на підставі яких документів можна робити далі відновлювальні роботи; і інший весь перелік вимог Закону «Про Житлові- комунальні послуги» Ст.23.

Скаржницею, також акцентується увага на тому, що відповідачка жодного разу не з`явилась до суду першої інстанції і не повідомила причини своєї неявки, хоча на багато питань, які є у скаржниці вона повинна була надати відповіді.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні ОСОБА_1 надала пояснення по суті справи, доводи апеляційної скарги підтримала на просила її задовольнити.

Судові повістки надіслані відповідачу ОСОБА_2 повернулись з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності відповідача.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_2 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та її не явка не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку осіб, що з`явились, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка є власницею квартири АДРЕСА_5 , яка в цілому складається з трьох жилих кімнат, жилою площею 34,1 м?, яка відображена у технічному паспорті від 14.10.2004 року. Вказане вбачається зі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 04.10.2004 року на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «Якорь», виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Вказане право власності позивачки зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.01.2005 року.

25.01.2005 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно, що вбачається з витягу від 26.01.2005 року номер 6324651.

З копії Акту №6833 від 18.04.2023 року, який складено іноземною (російською) мовою, за підписами голови ЖБК «Якорь»: ОСОБА_2 , сантехніка ОСОБА_3 , електрика ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вбачається, що він складений головою ЖБК «Якорь» ОСОБА_2 , в присутності сантехніка ЖБК «Якорь» ОСОБА_3 , мешканців квартири АДРЕСА_2 : ОСОБА_5 , мешканців квартири АДРЕСА_6 , в тому, що 17 березня о 18:30 по дзвінку мешканця квартири АДРЕСА_2 було виявлено затоплення квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в квартирі стояла вода, висота 10 см, стіни мокрі, вода капала з лампочок, було припущення, що затоплення здійснив господар дев`ятої квартири, але коли його знайшли виявилось, що в його квартирі така ж сама ситуація і ще гірше, затоплення здійснила квартира АДРЕСА_4 , яка відсутня, своїх координати вона ніколи ЖБК не давала, так як вона велика боржниця по платіжках (45000 грн.).

З фотографій, наданих позивачкою вбачається фотографування: міжповерхової клітини (без ідентифікуючих ознак як будинку, так і адреси розташування такого будинку); дверей квартири АДРЕСА_4 (навісний замок, шматки паперу), шматка паперу з відміткою «Опеч….о, 18.04.23 г.»; металевих конструкцій, бувших у використанні, розміщених у невстановленому місці.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами с. 1166 ЦК України для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

У п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

У пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 1 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач наполягала на тому, що до її квартири несанкціонована проникли відповідач та інші невстановлені особи в той час, коли вона перебувала на лікуванні та в будинку сталася аварія в системі водовідведення.

На підтвердження своєї правової позиції позивачка надала копію акту №6833, а також фотокартки у кількості чотирьох штук.

З тексту вищевказаного Акту який складено російською мовою, за підписами голови ЖБК «Якорь»: ОСОБА_2 , сантехніка ОСОБА_3 , електрика ОСОБА_4 , інших даних які неможливо встановити, вбачається, що він складений головою ЖБК «Якорь» ОСОБА_2 , в присутності сантехніка ЖБК «Якорь» ОСОБА_3 , мешканців квартири АДРЕСА_2 : ОСОБА_5 , мешканців квартири АДРЕСА_6 : Алєксєєнко, про те, що 17 березня о 18:30 по дзвінку мешканця квартири АДРЕСА_2 було виявлено затоплення квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . В квартирі стояла вода, висота 10 см, стіни мокрі, вода капала з лампочок. Було припущення, що затоплення здійснив господар дев`ятої квартири, але коли його знайшли виявилось, що в його квартирі така ж сама ситуація і ще гірше. Затоплення здійснила квартира АДРЕСА_4 , яка відсутня, своїх координатів вона ніколи ЖБК не давала, так як вона велика боржниця по платежам (45000 грн.). Інших відомостей акт не містить.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, заявки на несправність інженерного обладнання або конструкцій повинні розглядатися в день їх надходження. У тих випадках, коли для усунення несправності необхідний тривалий час, потрібно письмово повідомити заявника про прийняті рішення із зазначенням строку виконання робіт. При цьому термін виконання робіт повторно не продовжується. Не усунення несправності в установлений термін є невиконанням робіт. Заявки, пов`язані з забезпеченням безпеки проживання, усуваються в терміновому порядку. У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акту. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».

Таким чином, під час розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що фактично, вказаний вище акт відображає обставини залиття квартир у будинку АДРЕСА_3 , зокрема, квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 саме з квартири АДРЕСА_4 , яка належить позивачці.

Але, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтвердили обставини проникнення в житло позивачки інших осіб, а наданий позивачкою акт та фотокартки - не підтверджують несанкціонованого проникнення.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що за наданими позивачкою фотокартками неможливо встановити ані місце розташування пошкодженого житла, ані розмір завданого позивачу збитку, ані стан квартири до того моменту, як на переконання позивача, в її житло проникли керівник ЖБК та інші особи, а також стан квартири, який існував до залиття з належним функціонуванням мереж.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту заподіяння саме відповідачем шкоди та протиправність його поведінки, а також розмір матеріального збитку затоплення її квартири саме через дії або бездіяльність відповідача, та розміру завданих збитків, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив та відмовив у задоволенні інших вимог позивачки, а саме відшкодування моральної шкоди так як вони є похідними та тісно пов`язані з вимогами про відшкодування майнової шкоди, яка є недоведеною (постанова ВС від 18.03.2020 року у справі № 460/2545/17).

Доводи ж скаржника, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду щодо їх оцінки, та не містять підстав для зміни або скасування судового рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вимоги скаржниці: визнати, що своїми діями відповідач порушив і продовжує порушувати її конституційні права на недоторканність житла; винести стосовно до відповідача окреме визначення за фактом порушення Закону України «Про житлові комунальні послуги» ст. 29; зобов`язати відповідача дотримуватися ст. 30 Конституції України та ст. 8 (с. 1) «Конвенції прав людини і основоположних свобод» 1950 року, підписану від імені України 9 листопада 1995 року, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не входили до складу первинного позову та не заявлялися в ході розгляду судом першої інстанції навіть у формі уточнень і їх розгляд виходить за межі повноважень апеляційної інстанції.

Колегія суддів, зауважує, що шлях для захисту прав, пов`язаних із вищезазначеними вимогами, є подача окремої позовної заяви до суду першої інстанції в загальному порядку.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди з вини відповідача, та ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права, яке підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеса від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03.02.2026 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький