Провадження №4-с/463/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Львів

Личаківський районний суд міста Львова у складі головуючої судді Ціпивко І.І. з участю секретаря судового засідання Метеллі Б.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_1 , третя особа Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові, на бездіяльність державного виконавця,

встановив:

скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, якою просить визнати неправомірною бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо невжиття заходів щодо скасування арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного на підставі виконавчого листа №2-4127 від 02.12.2002 року, виданого Личаківським районним судом міста Львова. 2. Зобов`язати Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з нерухомого майна, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який було накладено на підставі виконавчого листа №2-4127 від 02.12.2002 року, виданого Личаківським районним судом міста Львова, реєстраційний номер обтяження: 8680098 від 29.04.2009 року.

В обгрунтування скарги покликається на те, що Сихівським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі виконавчого листа №2-4127 від 02.12.2002 року, виданого Личаківським районним судом міста Львова, було накладено обтяження, арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна №456082941, яка сформована Косаняк С.С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 11 грудня 2025 року, у реєстрі міститься запис про обтяження за № 8680098 від 29.04.2009 року здійсненого на підставі виконавчого листа, 2-4127, від 02.12.2002 року Личаківського районного суду м. Львова та внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, об`єкт обтяження - квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . З метою скасування зазначеного арешту було направлено запит до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові щодо надання інформації про наявність чи відсутність відомостей у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень щодо даного виконавчого провадження та про наявність відомостей щодо інших виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Листом Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 24.12.2025 року повідомлено, що матеріали виконавчого провадження щодо виконавчого листа №2-4127 від 02.12.2002, виданого Личаківським районним судом міста Львова, на підставі якого було внесено запис про арешт майна боржника, знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Термін зберігання завершених виконавчих проваджень складає 3 роки згідно п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі не перебуває інших виконавчих проваджень, боржником по якому виступає ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання. Однак, на теперішній час в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності, що створює перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Таким чином, існує необхідність скасувати заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №8680098 від 29.04.2009 року, яка обумовлена тим, що жодних відомостей у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень щодо даного виконавчого провадження немає. Тобто, виконавче провадження, у рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 є уже закінченим

Крім цього, до скарги скаржником подано клопотання, яким просить поновити йому строк на оскарження бездіяльності державного виконавця, пропуск якого обумовлений тим, що такий арешт він дізнався лише 11.12.2025 року з моменту отримання витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 року визначено суддю Ціпивко І.І. для розгляду скарги.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, зважаючи на ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова від 29.12.2025 року, скаргу прийнято для розгляду та відкрито провадження у справі. Скаргу призначено до розгляду на 08.01.2026 року. Витребувано від приватного виконавця матеріали виконавчого провадження

08.01.2026 року скаргу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

14.01.2026 року розгляд скарги відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

26.01.2026 року розгляд скарги відкладено через неявку державного виконавця.

Розгляд скарги по суті відбувся 02.02.2026 року без участі сторін.

Представник скаржника адвокат Бушева І.М. надіслала до суду клопотання про розгляд скарги без її участі. Вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові у судове засідання не з`явився, надіслав до суду пояснення за скаргою, у якому проти задоволення скарги заперечив.

Проаналізувавши скаргу та матеріали, що долучені до неї, письмові пояснення державного виконавця, суд дійшов до таких висновків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 02.12.2002 року № 2-4127/02 постановлено про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частин з всіх видів заробітку, але не менше ніж неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 20.11.2002 року і до її повноліття.

На примусовому виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист №2-4127 від 02.12.2002 року щодо примусового виконання згаданої вище постанови.

Сихівським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі виконавчого листа №2-4127 від 02.12.2002 року, виданого Личаківським районним судом міста Львова, було накладено обтяження, арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.12.2025 року, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 29.04.2009 року зареєстровано обтяження № 8680098 арешт нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_1 . яка належить ОСОБА_1 ), щодо виконання виконавчого листа № 2-4127 від 02.12.2002 року, виданого Личаківським районним судом міста Львова.

Відповідно до листа Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління міністерства юстиції України від 14.12.2025 року, матеріали виконавчого провадження щодо виконавчого листа № 2-4127 від 02.12.2002 року на підставі якого було внесено запис про арешт майна боржника знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі не перебуває інших виконавчих проваджень, боржником по якому виступає ОСОБА_1 .

Щодо клопотання про поновлення строку на звернення до суду, суд вважає доводи скаржника обгрунтованими, та визнає причини пропуску процесуального строку для подання скарги поважними, а тому приходить до висновку про можливість поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

До суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20, від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 та від 8 липня 2020 року у справі № 589/6044/13, бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача, регламентувались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні визначала стаття 6 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до покладених на державного виконавця обов`язків, передбачених частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змісту статті 25 Закону України № 606-ХІV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Cистемний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно доЗакону № 606-XIV підлягає примусовому виконанню.

В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

02.06.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII(далі - Закон №1404-VIII). Згідно із статтею 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. При цьому частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 40 Закону №1404-VIII про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із постановою Верхового Суду від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 застосування арешту майна боржника, як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Як на підставу заявлених вимог, скаржник покликався на тривалість накладеного обтяження та на відсутність перебування на виконанні виконавчого провадження.

Так, дійсно листом Сихівський ВДВС м. Львова повідомив як скаржника так і суд про те, що на виконанні у Сихівському ВДВС м. Львова відсутнє виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа № 2-4127, виданого Личаківським районним судом м. Львова 02.12.2002 року. Матеріали виконавчого провадження знищено і такі не зареєстровані в Автоматизованій системі виконавчих проваджень.

Згідно п. 9.9. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, термін зберігання завершених виконавчих проваджень складає три роки.

Державним виконавцем у наданій відповіді зазначено про знищення виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на майно скаржника, відтак таке є завершеним, проте арешт не скасовано.

Крім цього, конкретних доводів, заперечень, міркувань стосовно мотивів скарги та можливості вчинення чи не вчинення конкретних дій, про які вказує заявник посадовими особами державної виконавчої служби у поясненнях не вказано.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61- 12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість скарги та наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у випадку повного знищення виконавчого провадження, відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення скарги не впливають.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 447-453 ЦПК України, суд,

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 , третя особа Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові, на бездіяльність державного виконавця, задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо невжиття заходів з приводу скасування арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного на підставі виконавчого листа №2-4127 від 02.12.2002 року, виданого Личаківським районним судом міста Львова. 2.

Зобов`язати Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з нерухомого майна, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який було накладено на підставі виконавчого листа №2-4127 від 02.12.2002 року, виданого Личаківським районним судом міста Львова, реєстраційний номер обтяження: 8680098 від 29.04.2009 року

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складно та підписано 02.02.2026 року.

Суддя Ірина ЦІПИВКО