Провадження № 2/204/1046/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що позивач є співвласником будинку за адресом: АДРЕСА_1 , та володіє 52/100 частин житлового будинку. 12 жовтня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Разом з позивачем за вищевказаною адресою зареєстрована відповідач ОСОБА_2 10 липня 2025 року позивачем було подано заяву власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) до органу реєстрації, проте йому було відмовлено через відсутність згоди іншого співвласника на здійснення цієї дії. Відповідач вже понад 2 роки не проживає за вищевказаною адресою та виїхала з нього у зв?язку з війною у 2022 році. Будинком не цікавиться, її речей у будинку немає, покинула його добровільно, не сплачує комунальні платежі та в утриманні житла участі не приймає. Реєстрації відповідача у даному будинку створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні житлом, а також він несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за відповідача. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням за адресом АДРЕСА_1 , у зв?язку з тривалою, понад 2 роки, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 06 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5855, на праві спільної часткової власності належить 52/100 частини жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 16).

12 жовтня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 12 жовтня 2022 року, актовий запис № 44 (а.с. 8).

Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 012281 від 10 липня 2025 року, виданої Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра, до складу сім`ї/зареєстрованих у будинку АДРЕСА_2 входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 07 листопада 2002 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 18 квітня 2023 року (а.с. 9).

При цьому, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вищевказаною адресою зареєстрована, але фактично не проживає, починаючи з квітня 2023 року та по теперішній час, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11 серпня 2025 року, складеним ОСОБА_1 в присутності свідків сусідів по АДРЕСА_3 : ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), та ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), (а.с. 11).

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не проживає там понад один рік, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою.

Таким чином, оцінивши докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , та вважає необхідним їх задовольнити.

Оскільки позовні вимоги немайнового характеру про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволені та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі ст.ст. ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез