Справа № 307/3949/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стегура Наталія Романівна, на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2025 року у складі судді Бряник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2025 року надано сторонам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення терміном на п`ять місяців.

Зупинено провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до закінчення строку для примирення, наданого судом.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стегура Наталія Романівна, подала апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу про зупинення провадження у справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було підстав для зупинення провадження у справі у зв`язку з наданням строку для примирення, оскільки в даному випадку сторона позивача заперечувала щодо надання строку на примирення, а відповідач не звертався до суду з клопотанням про надання строку на примирення. Апелянт звертає увагу суду, що факт припинення сімейно-шлюбних відносин не заперечується відповідачем, в свою чергу позивач наголошує, що його рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним та наполягає на розірванні шлюбу, позивач не бажає підтримувати у подальшому шлюбні стосунки з чоловіком, в той же час суд не може примусити подружжя до відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження шлюбу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає з огляду на таке.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п. 4 ч.1 ст. 251 ЦПК України та вважав необхідним надати сторонам строк для примирення з метою збереження сім`ї.

Відповідно до положень ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду.

Суди повинні використовувати надану законом можливість вживати заходів для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Згідно з ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї із сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При призначенні строку на примирення суд враховує думку сторін, конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Матеріалами справи встановлено, що 28 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб (а.с.11).

Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

У жовтні 2025 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд першої інстанції, з метою вжиття заходів для примирення подружжя, з урахуванням того, що у сторін є неповнолітня дитина, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2025 року надав сторонам п`ятимісячний строк для примирення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 253 ЦПК України у випадках, встановлених пунктом 4 ч.1 ст. 251 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду.

Отже, якщо у справі про розірвання шлюбу суд дійде висновку про необхідність надання подружжю строку для примирення, який не може перевищувати шести місяців, суд відповідно до імперативної вказівки п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зобов`язаний зупинити провадження у справі на цей строк.

У даному випадку суд першої інстанції зупинив провадження у справі на строк, який не перевищує встановлений ч.7 ст. 240 ЦПК України термін.

З урахуванням наведеного, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, оскільки зупинення провадження на час надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення, є обов`язком суду, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що строк, наданий подружжю на примирення не суперечить моральним засадам суспільства, не є примушуванням сторін до спільного проживання, не є втручанням у їх приватне життя, порушенням норм моралі, конституційних прав позивача та принципу добровільності шлюбу, а спрямоване виключно на збереження сімейних відносин, з урахуванням того, що у сторін є неповнолітня дитина, як це передбачено вище зазначеними нормами законодавства, та після його закінчення, якщо примирення не відбудеться, суд вирішуватиме справу по суті заявленого позову.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції виконано вимоги ст. 260 ЦПК України щодо зазначення в ухвалі мотивів, з яких він дійшов висновків, надаючи подружжю строк на примирення та з цих підстав зупинив провадження у справі на строк, який не перевищує встановлений ч.7 ст. 240 ЦПК України термін, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до незгоди щодо надання строку для примирення, не спростовують висновок суду першої інстанції щодо доцільності вжиття заходів для збереження сім`ї, яка має неповнолітню дитину.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі у зв`язку з наданням подружжю строку для примирення є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись нормами ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стегура Наталія Романівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2025 року, про зупинення провадження в справі, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: