Справа № 182/8301/25
Провадження № 2-н/0182/19/2026
У Х В А Л А

Іменем України

26.01.2026 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчева О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, та просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2025 року і до повноліття дитини.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Згідно із пунктами 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Разом із тим, ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України визначено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Норми Сімейного Кодексу України передбачають підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Так, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, спірні правовідносини, щодо зміни способу стягнення аліментів, які визначені рішенням суду, підлягають розгляду у позовному провадженні із наданням доказів на підтвердження наявності обставин щодо зміни способу стягнення аліментів.

Як вбачається із описової частини заяви, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05.09.2017 року у справі №311/2148/17 вже було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2017 року і до повноліття дитини. Рішення набуло чинності 15.09.2017 року.

На підставі даного рішення державним виконавцем Василівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Тішиною І.В. 21.09.2017 року було відкрито виконавче провадження №54763180.

Як зазначає заявниця, 14.10.2017 року виконавче провадження було закрито у зв`язку із досягненням домовленості між сторонами щодо утримання доньки.

Тобто, заявниця просить видати судовий наказ про стягнення з боржника аліментів, з якого вже стягнуті аліменти на утримання цієї ж дитини в цьому ж самому розмірі, і дана вимога фактично не стосується зміни вже застосованого способу стягнення аліментів.

Згідно пункту 4 частини 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою ст. 186 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 186 України, суддя відмовляє у відкритті провадження якщо існує рішення, ухвала про закриття провадження або судовий наказ, що набрали законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, враховуючи наявність рішення суду, яким з ОСОБА_2 вже стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі частини від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для запобігання повторного розгляду вже вирішених спорів, суд виснує про відмову у видачі судового наказу.

При цьому суд роз`яснює, що заявниця не позбавлена можливості повторно направити на виконання до виконавчої служби виконавчий лист, виданий Василівським районним судом Запорізької області по справі щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 161, 165, 260, 263, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. В. Рунчева