ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2026 року м. Кропивницький

справа № 397/1367/25

провадження № 22-ц/4809/469/26

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Агроекохолод»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Грицини Валентини Іванівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року у складі судді Мирошниченка Д. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В жовтні 2025 року Фермерське господарство «Агроекохолод» (далі - ФГ «Агроекохолод») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило визнати укладеним, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, договір оренди землі між ОСОБА_1 як орендодавцем та ФГ «Агороекохолод» як орендарем, щодо земельної ділянки, яка знаходиться на території Підлісненської сільської ради, за межами населеного пункту Олександрівського району Кіровоградської області, загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :02:000:5018, у викладеній редакції.

Позовна заява мотивована тим, що земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер :02:000:5018, була передана ОСОБА_1 в оренду створеному ним фермерському господарству, головою та засновником якого він на той час був. На підставі договору оренди та письмової згоди орендодавця господарство здійснило будівництво об`єктів нерухомого майна на спірній земельній ділянці, які у 2025 році були прийняті в експлуатацію та зареєстровані за господарством на праві власності.

У подальшому ОСОБА_1 був звільнений з посади голови господарства та виключений зі складу його учасників, а рішенням суду, яке набрало законної сили, договір оренди земельної ділянки було розірвано.

Після розірвання договору оренди на земельній ділянці залишилися розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать господарству на праві власності. З метою врегулювання питання користування земельною ділянкою позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти новий договір оренди землі на визначених умовах, однак ОСОБА_1 від отримання відповідної пропозиції та від її розгляду фактично ухилився.

За таких обставин, на думку позивача, питання законного користування спірною земельною ділянкою, на якій розміщені належні йому об`єкти нерухомості, залишилося неврегульованим, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Короткий зміст вимог зустрічної позовної заяви

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ФГ «Агроекохолод» та просили зобов`язати ФГ «Агроекрхолод» звільнити належну на праві власності ОСОБА_1 та передану за договором оренди від 10 вересня 2025 року ОСОБА_2 земельну ділянку для іншого сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, Підлісненська сільська рада, за межами населеного пункту, кадастровий номер :02:000:5018, знести за власний рахунок об`єкти нерухомого майна всі побудовані будівлі і споруди, розташовані на ній та привести її у придатний для використання стан (рекультивація) за власний рахунок.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, право власності на яку підтверджується відповідними правовстановлюючими документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між власником земельної ділянки та відповідачем був укладений договір оренди землі, однак, відповідач належним чином не виконував узяті на себе зобов`язання, зокрема систематично не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою протягом тривалого періоду, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

ФГ «Агроекохолод» усупереч вимогам законодавства та умовам договору, продовжує користуватися земельною ділянкою, чим створює перешкоди у здійсненні позивачем права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

На спірній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, зведені відповідачем, що також обмежує можливість повноцінного використання земельної ділянки позивачами.

Крім того, належна ОСОБА_1 земельна ділянка за договором оренди передана у користування ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що між сторонами не досягнуто згоди щодо подальшого користування земельною ділянкою, позивачі звернулись до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року зустрічну позовну ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ФГ «Агроекохолод» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою визнано неподаною та повернуто представнику позивачів.

Роз`яснено позивачам, що повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає повторно звернутися до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду мотивована тим, що представник позивачів за зустрічним позовом не усунула недоліки, зазначені судом в ухвалі про залишення зустрічної заяви без руху, зокрема, не конкретизувала та не надала доказів щодо наявних на спірній земельній ділянці будівель і споруд, які підлягають знесенню, а також безпідставно заявила зустрічний позов в інтересах ОСОБА_2 , який не є стороною первісного позову, при тому, що питання про його залучення до справи судом не вирішене.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Грицина В. І., яка представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції..

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно повернув зустрічну позовну заяву, неправильно застосувавши норми процесуального права та зробивши помилковий висновок про неусунення її недоліків.

Позивачі зазначають, що після винесення ухвали про залишення позову без руху всі вказані судом недоліки були усунуті: подано уточнену редакцію зустрічного позову, конкретизовано позовні вимоги, надано наявні письмові докази та пояснення щодо об`єктів нерухомості, розташованих на спірній земельній ділянці.

Відтак висновок суду першої інстанції про невідповідність заяви вимогам ЦПК України є передчасним і необґрунтованим.

Позивачі також вказують, що суд першої інстанції формально підійшов до оцінки поданих матеріалів, не врахував взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів і те, що їх спільний розгляд сприятиме повному та об`єктивному вирішенню спору.

Заявлені вимоги безпосередньо стосуються предмета первісного позову, оскільки пов`язані з правом користування земельною ділянкою, правовим режимом розміщених на ній будівель та усуненням перешкод у здійсненні права власності.

У позивачів відсутня можливість надати інші документи, оскільки частина технічної та дозвільної документації перебуває у володінні відповідача або відповідних органів. При цьому, ними подано всі наявні докази, а решта може бути витребувана судом у порядку процесуального сприяння.

Повернення зустрічного позову з підстав ненадання додаткових доказів суперечить принципам змагальності та доступу до правосуддя.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ФГ «Агроекохолод» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката Грицини В. І., яка представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті шостому частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп (справа за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року та «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження; 3) окремого провадження.

Згідно частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга статті 174 ЦПК України).

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (частина третя статті 175 України).

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України).

Частиною третьою статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріалами справи підтверджується, що в жовтні 2025 року Фермерське господарство «Агроекохолод» (далі - ФГ «Агроекохолод») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило визнати укладеним, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, договір оренди землі між ОСОБА_1 як орендодавцем та ФГ «Агороекохолод» як орендарем, щодо земельної ділянки, яка знаходиться на території Підлісненської сільської ради, за межами населеного пункту Олександрівського району Кіровоградської області, загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :02:000:5018, у викладеній редакції (а. с. 1-6).

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ФГ «Агроекохолод» та просили зобов`язати ФГ «Агроекрхолод» звільнити належну на праві власності ОСОБА_1 та передану за договором оренди від 10 вересня 2025 року ОСОБА_2 земельну ділянку для іншого сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, Підлісненська сільська рада, за межами населеного пункту, кадастровий номер :02:000:5018, знести за власний рахунок об`єкти нерухомого майна всі побудовані будівлі і споруди, розташовані на ній та привести її у придатний для використання стан (рекультивація) за власний рахунок (а. с. 125-127).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2025 року зустрічну позовну заяву представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ФГ «Агроекохолод» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишено без руху.

Надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Попереджено, що у випадку невиконання ухвали заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачам (а. с. 134).

У вказаній ухвалі зазначено, що всупереч вимогам п. 6, 7, 8, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у зустрічній позовній заяві не вказано, зокрема: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суд першої інстанції вказав, що із зустрічної позовної заяви вбачається, що комплекс будівель овочесховища відповідача ФГ «Агроекохолод» знаходиться на трьох земельних ділянках, позивач є власником лише однієї земельної ділянки, на якій частково розташований комплекс будівель відповідача, водночас представник позивачів просить зобов`язати відповідача знести всі об`єкти нерухомості, при цьому, не конкретизує та не надає доказів, які саме будівлі та споруди знаходяться на земельній ділянці, що належить відповідачу за первісним позовом ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що як слідує із зустрічної позовної заяви позов пред`явлено в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом з тим, позивач ОСОБА_2 не є стороною у справі за первісним позовом, отже, не наділений правом подання зустрічного позову до ФГ «Агроекохолод».

24 листопада 2025 року на виконання вимог зазначеної ухвали представником позивачів було подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 та зустрічну позовну заяву в новій редакції (а. с. 144-152).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року зустрічну позовну ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ФГ «Агроекохолод» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою визнано неподаною та повернуто представнику позивачів.

Роз`яснено позивачам, що повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає повторно звернутися до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (а. с. 153-154).

Ухвала суду мотивована тим, що представник позивачів за зустрічним позовом не усунула недоліки, зазначені судом в ухвалі про залишення зустрічної заяви без руху, зокрема, не конкретизувала та не надала доказів щодо наявних на спірній земельній ділянці будівель і споруд, які підлягають знесенню, а також безпідставно заявила зустрічний позов в інтересах ОСОБА_2 , який не є стороною первісного позову, при тому, що питання про його залучення до справи судом не вирішене.

Проте, суд вважає, що повернення позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з не усуненням вказаних недоліків є неправильним та таким, що не відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, з огляду на таке.

Положеннями ст. 175, 177 ЦПК України визначені основні вимоги щодо форми і змісту позовної заяви, подання копій позовної заяви та доданих до неї документів.

Повернути заяву позивачеві суд може тільки у випадках наявності недоліків позовної заяви прямо встановлених ст. 175 і 177 ЦПК України.

Як зазначено в частині п`ятій статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої та другої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 06 грудня 2023 року у справі № 337/804/23 (провадження № 61-12848св23) та від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20) зазначав, що на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції не врахував, що на стадії пред`явлення позовної заяви, вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі, суд перевіряє відповідність позовної заяви вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, тобто перевіряє передумови права на пред`явлення позову особи та дотримання порядку її подання, та не вправі уточнювати, пропонувати позивачу надати (зазначити) докази, які на думку суду повинні відповідати за позовом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, повертаючи зустрічну позовну заяву, фактично вийшов за межі повноважень, визначених статтями 175, 177, 185 ЦПК України, та передчасно здійснив оцінку обґрунтованості заявлених вимог і достатності наданих доказів, що допускається виключно на стадії розгляду справи по суті.

Вимоги суду першої інстанції щодо обов`язкової конкретизації кожного об`єкта нерухомості, який підлягає знесенню, та подання доказів його розміщення саме на спірній земельній ділянці, за своєю суттю стосуються доказування заявлених вимог і встановлення фактичних обставин справи, а не формальної відповідності зустрічної позовної заяви вимогам процесуального закону. Наявність або відсутність таких доказів не може бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки закон не пов`язує можливість відкриття провадження у справі з повнотою доказової бази позивача.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на відсутність у ОСОБА_2 статусу сторони у первісному позові, не врахував, що представником позивачів одночасно було подано клопотання про залучення останнього до участі у справі, яке на момент постановлення оскаржуваної ухвали судом не було вирішене. За таких умов повернення зустрічної позовної заяви з підстав відсутності у зазначеної особи процесуального статусу є передчасним та таким, що порушує принцип доступу до правосуддя.

Апеляційний суд також враховує, що за змістом статей 193, 194 ЦПК України інститут зустрічного позову спрямований на забезпечення комплексного та ефективного вирішення взаємопов`язаних вимог сторін у межах одного судового провадження, а формалізований підхід до застосування процесуальних норм, який призводить до унеможливлення розгляду таких вимог по суті, суперечить завданню цивільного судочинства та принципу пропорційності процесуальних обмежень.

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21 (провадження № 14-97цс22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Суд вважає, що повернення зустрічної позовної заяви із зазначених судом підстав не відповідає принципу розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі й порушує сутність права позивача на доступ до суду, що з огляду на положення статті 6 Конвенції є недопустимим.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Оскільки, суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, помилково повернув зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, суд приходить до висновку, що відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому розгляду справи, підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл суми судових витрат, понесених позивачем під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, підлягає здійсненню судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи по суті, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Грицини Валентини Іванівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник