Провадження № 2/344/1465/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне)

02 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої -Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства « Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів адвокат Лютан З.Й. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить : стягнути з відповідача на користь позивачів 97 894, 49 грн. заборгованості по заробітній платі та 31 008,81 грн. компенсацію за невиплачену заробітну плату.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_3 .

Відповідно 22.07.2023 ОСОБА_3 звільнено із займаної посади комплектувальника ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» у зв`язку із смертю. Починаючи з 2018 року відповідач систематично не доплачував матері позивачів заробітну плату.

Відповідно до довідки відповідача від 18.09.2024 за №36 заборгованість по всіх видах виплат перед ОСОБА_3 становить 97 894, 49 грн.

Позивачі на день смерті матері проживали разом з такою. Досудове врегулювання спору не дало позитивного результату. На звернення позивачів відповідач не відреагував.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивачів, вимоги підтримав та просив задоволити. Заперечення відносно ухвалення заочного рішення відсутні. Надав докази несених витрат за надання правничої допомоги.

Представник відповідача повторно не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 26.01.2026 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку наступного висновку :

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є відповідно донькою та сином для ОСОБА_3 ( а.с. 8-12).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про смерть , а.с. 15).

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( остання на день смерті) були зареєстровані за однією адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 13-14, 19).

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження батько ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 29.08.1979 ОСОБА_3 з 04.05.1981 прийнята на роботу в ДП « Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», а 22.07.2023 звільнена у зв`язку із смертю ( а.с. 16-17).

Відповідно до довідки ДП « Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» №36 від 18.09.2024, ОСОБА_3 дійсно працювала на вказаному підприємстві на посаді комплектувальника і заборгованість по всіх виплатах станом на 17.09.2024 за період з 2018 року по 2023 рік складає 97 894, 49 грн. ( а.с. 20).

19.09.2024 адвокат Лютан З.Й., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ДП « Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 ( а.с. 18).

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» у стані припинення не перебуває.

Відповідно до повідомлення Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 28.11.2025 за №2215/01-16, що надана на ухвалу суд, згідно проведених перевірок, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».

Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, у тому числі кошти відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили за життя позивача. Такий правовий висновок викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 01 травня 2023 року у справі № 520/926/21.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з на користь позивача нараховану,але невиплачену заробітну плату за період з 2018 року по 2023 рік складає 97 894, 49 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на отримання компенсації, яку відповідно до закону міг би отримати спадкодавець за його життя. (Статтю 1230 ЦК України доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 2923-IX від 23.02.2023), однак мати позивачів померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , період який розраховує як компенсацію сторона позивача розпочинається з квітня 2018 року.

Аналіз статті 1227 ЦК України та положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» свідчить, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не входить до складу спадщини.

Крім того, слід зауважити, що у позовній заяві позивач наводить свій розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Зазначені обставини свідчать про те, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати не була нарахована матері позивачів, за її життя, тому суд вважає, що вимоги позивачів про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не підлягають задоволенню, оскільки таке право ОСОБА_3 за життя не набула.

На підставі наведеного позов підлягає до частково задоволення, а саме з відповідача на користь позивачів в користь позивачів в рівних частинах заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 97 894 гривень гривні 49 копійок , тобто по 48 947 гривень 23 копійки в користь кожного.

Що стосується судових витрат, слід зазначити наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 просить стягнути в свою користь 9 800 грн. витрат понесених за надання правничої допомоги, надавши належні документи, а саме : договір про надання правничої допомоги адвокатом Лютаном З.Й. від 10.09.2024, квитанція від 24.01.2025 про оплату 9 800 грн.; акт приймання передачі виконаних робіт №27/ від 24.01.2026, за яким консультація 300 грн, складання адвокатського запиту 500 грн., ( мало місце трьох), складання позовної заяви, оформлення її додатків, участь у судових засіданнях 500 грн.

Згідно зіст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1ст. 137ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 9 800 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Разом з тим, з урахуванням ст.. 141 ЦПК України, так як позов задоволено частково, позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 289, 03 грн., такий слід стягнути з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, а саме в сумі 978, 94 грн. з відповідача в користь позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 223, 258, 263-265, 268, 280-288 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства « Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частинах заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 97 894 гривень (дев`яносто сім тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 49 копійок , тобто по 48 947 (сорок вісім тисяч дев`ятсот сорок сім) гривень 23 копійки в користь кожного.

У іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» в користь ОСОБА_1 978 (дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 94 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивачі :

ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Державне підприємство « Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» , адреса : вул. Хриплинська,11, м. Івано-Франківськ.

Повне рішення 02.02.2026.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.