ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1210/25

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/130/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Овсієнко Ю.К.), ухвалене у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 500 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 10 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7777049, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу №21112024 від 21 листопада 2024 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Так, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 103 500 грн, з яких: 25 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 66 000 грн сума заборгованості за відсотками, 12 500 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Відповідачка в позасудовому порядку відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, а тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 серпня 2025 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 91 000 грн 00 коп. заборгованості за кредитним договором №7777049 від 10 квітня 2024 року, з яких: 25 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 66 000,00 грн заборгованість за відсотками; у задоволенні решти вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2 662 грн 22 коп. судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором №7777049 від 10 квітня 2024 року не виконала, у передбачений у договорі строк грошові кошти (суму кредиту) не повернула та проценти за користування кредитом не сплатила, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 25 000,00 грн та процентами 66 000,00 грн. Водночас суд не погодився із заявленим розміром заборгованості за кредитним договором № 7777049 у частині пені, оскільки в період дії воєнного стану пеня, штраф підлягають списанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотках і в цій частині винести постанову про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні реєстри прав грошових вимог та акт прийому-передачі, а витяг з реєстру боржників фактично є набраним позивачем текстом, підписаним одноособово представником позивача. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати переходу права грошової вимоги до нього за договором факторингу і сам договір фактрингу надано не в повному обсязі, що не дає суду можливості дослідити всі його умови. Також ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку тощо на підтвердження перерахування на її рахунок грошових коштів за кредитним договором. Відповідачка заперечує отримання нею кредитних коштів за вказаним кредитним договором. За доводами ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Вважає, що розмір процентів підлягає зменшенню, оскільки заявлена позивачем до стягнення їх сума не є співрозмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині воно апеляційним судом не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

По справі встановлено, що 10 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №7777049 про надання споживчого кредиту (а.с.6-14). Зазначений кредитний договір разом з Додатком № 1 підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором С2694.

Пунктом 1.1. вказаного договору встановлено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus». Ідентифікація споживача в ІКС товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет/мобільний застосунок «CreditPlus», в порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході (в т.ч. через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно пароля входу до особистого кабінету/мобільного за стосунку «CreditPlus».

Згідно з п.п. 1.3., 1.4., 1.5. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000 грн, строк кредиту 360 днів, тип процентної ставки - фіксована.Періодичність платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів. Детальні терміни ( дати) повернення кредиту та сплати відсотків визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної відсоткової ставки за договором про споживчий кредит ( Графік платежів), що є Додатком № 1до цього договору.

Відповідно до п. 1.5.1. Договору Стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору.

Знижена відсоткова ставка 1.87% в день застосовується, якщо споживач до 10.05.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Пунктами п. 2.1., 2.4. Договору про надання споживчого кредиту встановлено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 ; кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору.

Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1. Договору).

Згідно з п.6.4. Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 750,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання, та у розмірі 250,00 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.

Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором С2694, вчинений 10 квітня 2024 року о 22:32:03 відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Як вбачається з картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) позичальник ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості кошти не вносила. Станом на 20 листопада 2024 року заборгованість становить 103 500 грн, яка складається з суми основного боргу 25 000 грн; суми процентів 66 000 грн; штрафу 12 500 грн (а.с.70-74 зворот).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.

Укладення договору в електронній формі не є порушенням Закону України « Про захист прав споживачів».

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір про надання споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 10.04.2024 року правочину.

Доводи апеляційної скарги щодо неукладення ОСОБА_1 кредитного договору № 7777049 від 10.04.2024 року спростовані матеріалами справи та наявними у них доказами. Заперечуючи факт укладання договору, ОСОБА_1 не надала доказів відсутності належності їй картки № НОМЕР_1 чи виписки по рахунку відкритому на обслуговування зазначеної картки, що могли б підтвердити відсутності надходження коштів на її рахунок. Саме по собі заперечення проти укладення договору та не отримання коштів без надання належних, допустимих та достатніх доказів не може бути підтвердженням зазначених обставин.

Також колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту набуття права вимоги за кредитним договором № 7777049 від 10.04.2024 у позивача, оскільки матеріали справи містять договір факторингу № 21112024 від 21.11.2024 року, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 103500 з яких: 25000 грн. заборгованість за кредитом; 66000 грн. заборгованість за нарахованими процентами; 12500 грн заборгованість за пенею, штрафами; реєстр боржників та докази платності договору факторингу; акт прийому-передачі Реєстру боржників від 21.11.2024 року. ( а.с. 75-85)

Суд апеляційної інстанції не погоджується і з доводами апеляційної скарги щодо нарахування відсотків позивачем, що значно перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту, враховуючи наступне.

Посилання ОСОБА_1 на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі N 902/417/18 (провадження N 12-79гс19) є необгрунтованими, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 р. у справі N 903/602/24 прийшла до висновку про необхідність конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18 (провадження N 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником.

Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості нарахування кредитором відсотків у розмірі 2.20% в день після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Оскільки договір про надання споживчого кредиту № 7777049 від 10.04.2024 року укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак положення цього Закону застосовуються до зазначеного договору, на підставі якого з відповідачки стягується заборгованість.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 7777049 від 10.04.2024 року свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховано з 10.04.2024 року по 08.08.2024 року та за процентною ставкою, визначеною його умовами, що свідчить про правомірність їх нарахування.

Однак, звертаючись до суду з позовом позивач зазначав про те, що підлягають стягненню відсотки за період з 10.04.2024 року по 20.11.2024 року, тобто до укладення договору факторингу та набуття права вимоги позивачем за даним кредитним договором.

Ваховуючи встановлений статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року, який не може перевищувати 1 %, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами за цей період в розмірі 1%, а не як передбачено умовами договору у розмірі 2.20% в день.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 56250 грн за період з 10.04.2024 по 20.11.2024 (250х225 днів).

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 7777049 від 10.04.2024 року становить 81250 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 25000 грн; заборгованість за відсотками за період з 10.04.2024 по 20.11.2024 56250 грн.

Таким чином, рішення суду в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_2 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загального розміру кредитної заборгованості та відсотків підлягає зміні, з зменшенням суми загального розміру заборгованості з 91000 грн до 81250 грн, відсотків з 66000 до 56250 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.

З позовної заяви вбачається, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 103500 грн. Суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 91000 грн кредитної заборгованості.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 81250 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 78.50%. При зверненні до суду з позовом товариством сплачено 3028 грн судового збору (а.с.1). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2376.98 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (3028х78.50% = 2376.98).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. Тобто фактично оспорювана сума становить 91000 грн. Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог скарги, що становить 89.29 %. За подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено 4542 грн (а.с.118). З позивача на користь відповідача підлягає стягненню 486.45 грн (4542 х 10.71 %= 486.45) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Виходя з приписів ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» підлягає стягненню 1890.53 грн судового збору.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 серпня 2025 року в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загального розміру заборгованості , відсотків - змінити , зменшивши загальний розмір заборгованості з 91000 грн до 81250 грн, відсотків з 66000 до 56250 грн.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 серпня 2025 року в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» розміру судового збору за розгляд справи судом першої інстанції - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» ( місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри 30, ) судовий збір у розмірі 1890.53 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 12 січня 2026 року.

Головуючий: Судді: