Постанова

Іменем України

28 січня 2026 року

м. Київ

Справа № 644/8204/21

Провадження № 61-5040св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - позивач),

відповідач - ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Махно Анастасія Володимирівна (далі - адвокат),

про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію

за касаційною скаргою скаржника на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2024 року, яке ухвалила суддя Шаповал Т. В., і постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2025 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Чумак О. Ю., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. У позивача, який є юридичною особою, виник спір щодо боргу за спожиту теплову енергію з відповідачем, який був зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Позивач звернувся до загального суду, бо на той час відповідач уже припинив підприємницьку діяльність.

2. Суди попередніх інстанцій частково задовольнили позов: стягнули з відповідача частину боргу, включно з інфляційними втратами та трьома процентами річних за прострочення грошового зобов`язання. Зазначили, зокрема, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

3. Відповідач із такими висновками судів не погодився. У касаційній скарзі просив їх скасувати, а провадження у справі - закрити. Стверджував, що спірні правовідносини виникли з приводу виконання договору про постачання теплової енергії, який він саме як підприємець уклав із позивачем; незважаючи на припинення підприємницької діяльності, спір належить до юрисдикції господарських судів.

4. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, за правилами якого виду судочинства слід розглядати спір щодо виконання господарського договору за позовом юридичної особи до фізичної особи, яка мала статус підприємця на час виникнення спірних правовідносин, але припинила підприємницьку діяльність до дня звернення до суду? Вирішив, що такий спір належить до юрисдикції господарських судів. Тому задовольнив касаційну скаргу відповідача.

(2) Зміст позовної заяви

5. 31 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути зі скаржника: 128 282,58 грн боргу за спожиту теплову енергію за період з 1 лютого 2016 року до 30 квітня 2021 року включно; 11 706,97 грн інфляційних витрат і 1 038,07 грн як три проценти річних. Мотивував так:

5.1. Скаржник за договором оренди користується нежитловими приміщеннями літ. «А-4» загальною площею 143,0 кв. м, які розташовані у житловому будинку на АДРЕСА_1 (далі- нежитлові приміщення) з централізованою системою опалення; теплопостачання будинку здійснює позивач.

5.2. 1 квітня 2006 року скаржник уклав із позивачем тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 8897 (далі - договір про постачання теплової енергії). Згідно з його умовами позивач постачав теплову енергію в гарячій воді у нежитлові приміщення.

5.3. Скаржник не сплачував рахунки за спожиту теплову енергію з 1 лютого 2016 року до 30 квітня 2021 року включно, внаслідок чого виник борг, який слід стягнути з урахуванням сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

5.4. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 27 листопада 2019 року скаржник припинив діяльність фізичної особи-підприємця (далі - ФОП).

(3) Зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

6. 19 вересня 2024 року Київський районний суд м. Полтави ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув зі скаржника на користь позивача 114 056,40 грн боргу за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Мотивував так:

6.1. Скаржник спожив надану теплову енергію, проте не сплатив її вартість.

6.2. Самовільне відключення нежитлових приміщень від мережі теплопостачання не є підставою для звільнення від плати за теплопостачання.

6.3. Враховуючи заяву скаржника про застосування позовної давності та дату подання позову, позовні вимоги слід задовольнити за останні три роки до дня подання позову.

7. 13 березня 2025 року Полтавський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою апеляційну скаргу скаржника залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Навів аналогічні до останнього аргументи.

(4) Провадження у суді касаційної інстанції

8. 17 квітня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 12351/0/220-25 від 18 квітня 2025 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення та закрити провадження у справі.

9. 29 липня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника на судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій з підстав, передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Вказав, що ця скарга може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики у спорах, які виникли з виконання договору, укладеного ФОП, який до подання позову припинив підприємницьку діяльність.

10. 26 січня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Скаржник мотивував касаційну скаргу так:

11.1. Вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, зокрема, статей 19 - 22 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статей 20 - 23 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не врахували висновки щодо застосування норм права за подібних правовідносин, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25червня 2019 року у справі № 904/1083/18, від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26жовтня 2022 року у справі № 591/7326/19 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 січня 2024 року у справі № 914/1362/23, про те, що за змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном;

11.2. Суди не звернули увагу на те, що спірні відносини виникли з приводу виконання договору про постачання теплової енергії, який скаржник уклав як ФОП. Хоча з 27 листопада 2019 року він припинив підприємницьку діяльність, цей спір мав розглядати господарський суд;

11.3. Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання скаржника про закриття провадження у справі через порушення правил юрисдикції. Апеляційний суд, погоджуючись із судом першої інстанції, неправильно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, так як не врахував, що згідно з пунктами 72 - 73 тієї постанови з 15 грудня 2017 року господарський суд відповідно до пункту 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі; тому з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем;

11.4. У справі немає доказів, необхідних для нарахування плати за спожиту теплову енергію.

(2) Позиції інших учасників справи

12. 6 серпня 2025 року позивач сформував відзив на касаційну скаргу скаржника (вх. № 24644/0/220-25 від 6 серпня 2025 року). Просив залишити касаційну скаргу без задоволення. Мотивував так:

12.1. Оскаржені судові рішення є законними й обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними.

12.2. Позивач звернувся до суду з позовом до скаржника як до фізичної особи, оскільки на той час підприємницька діяльність останнього як ФОП вже була припинена.

12.3. Апеляційний суд вірно виснував, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і її обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

13. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим (частина перша статті 400 ЦПК України).

14. З огляду на вказані приписи Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

15. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. З урахуванням зазначеного припису Верховний Суд не обмежений ні доводами, ні вимогами касаційної скарги, якщо виявить, зокрема, порушення норм процесуального права щодо визначення юрисдикції суду (частина друга статті 414 ЦПК України).

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) За правилами якого виду судочинства слід розглядати спір щодо виконання господарського договору за позовом юридичної особи до фізичної особи, яка мала статус підприємця на час виникнення спірних правовідносин, але припинила підприємницьку діяльність до дня звернення до суду?

17. Спір щодо сплати боргу за спожиту теплову енергіювиник у позивача як юридичної особи зі скаржником, із яким як із ФОП позивач уклав відповідний господарський договір.Однак позивач звернувся із позовом до загального суду, оскільки на той час скаржник припинив підприємницьку діяльність.

18. Суди попередніх інстанцій частково задовольнили позов. Зазначили, зокрема, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

19. Скаржник із такими висновками судів не погодився. У касаційній скарзі стверджував, що спірні правовідносини виникли з приводу виконання договору про постачання теплової енергії, який скаржник як ФОП уклав із позивачем. Тому цей спір належить до компетенції господарських судів, незважаючи на те, що скаржник припинив підприємницьку діяльність. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується із цими доводами скаржника.

20. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

21. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

22. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір слід вирішувати за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їхнє вирішення не віднесене до інших видів судочинства.

23. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність у сторін господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Тому критеріями належності справи до юрисдикції господарського суду за загальними правилами є характер спірних правовідносин і суб`єктний склад учасників спору. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядати певну категорію справ (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (пункти 25-26), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (пункт 4.11)).

24. Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (частина перша статті 45 ГПК України).

25. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

26. За змістом наведених приписів сторонами у господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути також фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли господарські суди не розглядають спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу, зокрема у пунктах 5, 10, 14 частини першої цієї статті.

Тобто з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» впроваджений підхід щодо розмежування юрисдикції суду залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін, і одним із критеріїв віднесення справ до юрисдикції господарського суду є наявність між сторонами саме господарських правовідносин (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (пункти 4.9-4.10)).

27. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).

28. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 ГК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин).

29. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (частина перша статті 3 вказаного кодексу).

30. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (частина перша статті 42 Конституції України).

31. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

32. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває нову ознаку - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикцію суду залежить від того, чи є фізична особа-сторона відповідних правовідносин суб`єктом господарювання, та чи є ці відносини господарськими (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (пункт 30)).

33. Однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18).

34. Спір юридичної особи із фізичною особою може бути пов`язаним із господарською діяльністю останньої та належати до юрисдикції господарського суду навіть тоді, якщо ця фізична особа підписала договір із юридичною особою не як підприємець, але за змістом цього договору він розрахований на застосування саме у господарських відносинах сторін, і оплату за договором зазначена фізична особа вносила як підприємець (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 335/11807/16-ц (пункти 1-2, 8-9, 10-11, 39)).

35. Якщо юридична особа звернулася до суду з вимогою до фізичної особи, з якою як із підприємцем раніше уклала господарський договір, але на час звернення до суду фізична особа вже припинила підприємницьку діяльність (не мала статусу підприємця), такий спір теж належить до юрисдикції господарського суду (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (пункти 1.1, 2.1-2.3, 4.22-4.23)).

36. У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Тобто з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункти 70, 72-73), близький за змістом висновок див. у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18).

37. Суди попередніх інстанцій встановили, зокрема, такі обставини:

- 2 квітня 2003 року Відділ обліку та управління комунального майна Орджонікідзевської районної ради м. Харкова (орендодавець) і скаржник (орендар) як ФОП уклали договір оренди № 1/68, згідно з яким скаржник як ФОП прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 143,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1 квітня 2006 року позивач уклав зі скаржником як ФОП договір про постачання теплової енергії, відповідно умов якого взяв зобов`язання постачати теплову енергію в гарячій воді у потрібних обсягах, а скаржник як ФОП зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором; договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін;

- 27 листопада 2019 року відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань скаржник припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець;

- згідно з актом № 2 від 27 листопада 2019 року обстеження технічного стану нежитлових приміщень загальною площею 149,9 кв. м в житловому будинку, які згідно з договором № 6855 від 27 квітня 2018 року є в оренді скаржника як ФОП, система опалення демонтована, батареї зрізані;

- 9 серпня 2021 року за наказом управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради № 1298 припинений укладений зі скаржником як ФОП договір оренди від 27 квітня 2018 року № 6855нежитлових приміщень першого поверху № 125-1-:-125-6, 125-6а, 125-7, 125-8, 125-12-:-125-14 загальною площею 149,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають на балансі Комунального підприємства «Житкомсервіс»;

- нежитлові приміщення розташовані у житловому багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення, і опалюються за рахунок приєднання до внутрішньобудинкових систем;

- скаржник є кінцевим споживачем теплопостачання, користувався наданими позивачем послугами, отримував рахунки-фактури, але своєчасно не сплачував вартість спожитої теплової енергії.

38. З огляду на факти, які встановили суди попередніх інстанцій, як на момент укладення договору оренди нежитлових приміщень, так і на момент укладення договору про постачання теплової енергії скаржник діяв як ФОП, про що сторони цих договорів прямо зазначили. Тому договір про постачання теплової енергії є господарським.

39. Втрата фізичною особою-стороною такого договору статусу підприємця для визначення юрисдикції суду щодо спору стосовно виконання вказаного договору з 15 грудня 2017 року не має юридичного значення. Всі спори, які стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання цього договору, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній із 15 грудня 2017 року, належать до юрисдикції господарського суду, оскільки вони пов`язані з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зареєстрована підприємцем фізична особа-сторона відповідного договору.

40. Отже, безпідставними є доводи позивача про те, що зобов`язання скаржника не можна вважати такими, що виникли з господарського договору, оскільки на дату звернення позивача до суду підприємницька діяльність скаржника як ФОП вже була припинена. Втрата скаржником у спірних правовідносинах статусу ФОП на час звернення позивача до суду з позовом не впливає ні на господарський характер договору про постачання теплової енергії, ні на господарський характер спірних відносин, пов`язаних із виконанням цього договору.

41. Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає касаційну скаргу обґрунтованою, а оскаржені судові рішення - такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права щодо юрисдикції загальних судів.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

42. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині (пункт 5 частини першої статті 409 ЦПК України).

43. Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частини перша та друга статті 414 ЦПК України).

44. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

45. Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (речення перше частини першої статті 256 ЦПК України).

46. З огляду на висновки цієї постанови щодо застосування норм процесуального права, оскаржені судові рішення слід скасувати, а провадження у справі - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки цей спір належить до юрисдикції господарського суду.

47. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (речення друге та третє частини першої статті 256 ЦПК України).

48. Позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись статтями 19, 400, 409, 414, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2025 року скасувати.

3. Закрити провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
СуддіД. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко