Провадження № 2-о/357/44/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року місто Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання Бондар Ж.А., представника заявника адвоката Капустіна В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В :

23.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він являється власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а власником іншої частини квартири є ОСОБА_2 . Його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто він являється племінником останньої. ОСОБА_2 народилася у м. Біла Церква, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ленінград вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Оскільки його тітка виїхала в Росію ще до його народження, він з нею практично не спілкувався, адже в м. Біла Церква вона приїздила нечасто. Востаннє він бачив тітку у 2010 році, коли вона приїхала за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру, після смерті її батька. Також, тітка не підтримувала близьких стосунків зі своїм братом - ОСОБА_3 , вони лише вітали один одного з днем народження, тому їх спілкування зводилося до кількох телефонних дзвінків на рік. ІНФОРМАЦІЯ_4 його батько помер, після чого він намагався зв`язатися із тіткою, проте телефон тітки був поза зоною досяжності. У подальшому він також намагався зв`язатися із тіткою, але безрезультатно. Після смерті батька і до початку збройної агресії РФ проти України тітка не телефонувала і не приїздила до України. А після початку повномасштабного вторгнення він вже полишив будь які спроби зв`язатися із тіткою. На початку 2025 року він вирішив продати належну йому квартиру у м. Біла Церква, тому знову постало питання, як зв`язатися із тіткою. У документах батька він знайшов номер стаціонарного телефону підписаний « ОСОБА_7 », тому, враховуючи відсутність можливості самостійно зв`язатися з тіткою, попросив знайому, яка перебуває у Польщі, зателефонувати з польського номеру в Росію. Його знайома довідалася, що вказаний номер належить сусідам тітки, і ці сусіди повідомили, що тітка померла у травні 2012 року, а вони займалися її похованням, адже родичів у тітки не було. На його прохання сусіди направили копію свідоцтва про смерть тітки. Таким чином, він довідався, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Санкт Петербург, РФ. Отримавши копію свідоцтва про смерть тітки він звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, як спадкоємець п`ятої черги за законом. Проте, 30.08.2025 отримав від нотаріуса роз`яснення про відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян запису про смерть ОСОБА_2 , а надана копія свідоцтва про смерть тітки не легалізована відповідно до вимог законодавства. На звернення його адвоката, Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) роз`яснив, що за відсутності документального підтвердження факту реєстрації акту цивільного стану, законодавством передбачено судовий порядок встановлення факту смерті, а рішення суду про встановлення факту є підставою для поновлення актового запису цивільного стану. Тому, просив встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Біла Церква, Київської області, у місті Санкт Петербург, РФ.

23.10.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено та передано до провадження судді Рижко Г.О.

29.10.2025 суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Рижко Г.О. постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду заяву та відрито провадження у справі.

21.11.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено Розпорядження № 33 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку із Наказом суду від 06.11.2025 за № 115/в/г про надання судді Рижко Г.О. відпустки тривалістю на один рік, починаючи з 21.11.2025 по 05.11.2026.

24.11.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено та передано 25.11.2025 до провадження судді Бондаренко О.В.

26.11.2025 суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. постановлено ухвалу, якою прийнято до провадження справу та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 14.01.2026 - 14:00.

Заявник - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник заявника, адвокат Капустін Віталій Володимирович, у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та зазначив, що ОСОБА_1 являється племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 . Батько заявника та ОСОБА_2 за життя набули у спадок квартиру АДРЕСА_1 , по 1/2 частинні кожен. Батько заявника помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та заявник отримав у спадок 1/2 частину вказаної квартири. У 2025 році заявник вирішив продати квартиру, почав розшукувати тітку і від її сусідів довідався, що вона померла у 2012 році, сусіди направили йому копію свідоцтва про смерть. Разом з тим, заявник не має можливості оформити спадщину після тітки, адже в реєстрі ВДРАЦС відсутній актовий запис про її смерть, а відносини з РФ припинені у зв`язку із військовою агресією проти України, тому не має можливості поновити актовий запис і заявнику рекомендували звернутися до суду. Також, повідомив, що сусіди тітки оригінал свідоцтва про смерть не мають можливості направити, оскільки використовують його для прийняття спадщини, а саме: квартири у м. Санкт Петербург, РФ.

Заінтересована особа направила до суду повідомлення, у якому просила проводити розгляд справи за відсутності представника Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно чинного законодавства.

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

П. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21, провадження № 61-1370св22.

За положеннями ст. 49 ЦК України, актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено копією паспорта.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.07.2015 за № 5-1178, та ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.06.2009 за № 1-2299, по 1/2 частині за кожним, що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2025.

З копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 07.07.1993, копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 02.06.1960,копії свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_3 від 29.01.1983, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133,135 СК України від 02.09.2025 за № 4 вбачається, що ОСОБА_1 являється племінником ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 , виданого 01.07.2012 відділом реєстрації актів громадянського стану про смерть 2 Комітету у справах ЗАГС Уряду Санкт Петербурга Невського району, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Санкт Петербург, Росія, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Росії, уродженка м. Біла Церква, Київської області, Україна, яка похоронена на Південному кладовищі м. Санкт Петербург, Росія.

З роз`яснення Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 30.08.2025 за № 1925/01-16 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із питанням щодо оформлення спадщини після тітки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , та йому пояснили, що подане ним свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , не містить легалізації.

20.09.2025 Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на заяву адвоката від 17.09.2025 за № 43 щодо поновлення актового запису цивільного стану про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Санкт Петербург, Росія, повідомив, що у зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією російської федерації, якою порушено фундаментальні норми та принципи міжнародного права та відповідно до п.1, 2 Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 - прийнято зупинити у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та керуючись положеннями ст. 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, ст. 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ст. 24 Закону України «Про міжнародні договори України», вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. У разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо, поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5. Також, повідомили про відсутність в архіві відділу актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пояснили, що при відсутності документального підтвердження факту реєстрації акту цивільного стану, законодавством передбачено судовий порядок встановлення факту смерті, а рішення суду про встановлення факту є підставою для поновлення актового запису цивільного стану.

14.11.2025 Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив до суду пояснення за № 30.1-28/1837, у справі № 357/17180/25, у яких окрім зазначеного у листі від 20.09.2025, зазначив, що оскільки актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Санкт Петербург, Росія, складений компетентним органом іноземної держави, керуватися ст. 315 та ст. 317 ЦК України у вказаній справі є недоцільним.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявник зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на території РФ, з якою зупинено правову допомогу і правові відносини, тому єдиний шлях реєстрації факту смерті та поновлення відповідного актового запису, це відповідне рішення суду.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Ст. 6 цього ж Закону передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Згідно п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Чим було запроваджено принцип екстериторіальності.

Відповідно п. 1 глави 5 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ч.ч. 5,8 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, на підтвердження смерті своєї тітки подав копію Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки Росії, ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Санкт Петербург, що видане 01.07.2012 відділом реєстрації актів громадянського стану про смерть 2 Комітету у справах ЗАГС Уряду Санкт Петербурга Невського району.

Таким чином, факт смерті ОСОБА_2 вже зареєстрований іноземним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

У ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, статтею 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

Отже, іноземні офіційні документи користуються доказовою силою офіційних документів на території України: за умови їх засвідчення штампом апостиль, якщо вони складені на території держав-учасниць Гаазької Конвенції; без будь-якого додаткового засвідчення, якщо вони складені на території держави, з якими Україна має відповідні дво - або багатосторонні договори; за умови наявності консульської легалізації, якщо вони складені на території держав, з якими Україна не має вищезазначених договорів.

23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 року №2783-ІХ«Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з РФ та республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22 січня 1993 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року та вихід України з Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року.

Так, дія Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року зупинена з 27 грудня 2022 року.

Дія цієї Конвенції (у т. ч. й ст. 13) зупиняється щодо будь-яких документів виданих, посвідчених лише у двох країнах (РФ та республіка Білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Проте, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з РФ та РБ до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05.10.1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 р. № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, що набула чинності з 22.12.2003 та залишається чинною у відносинах України з РФ і РБ.

Відповідно ст. 2, ст. 3 Конвенції від 05.10.1961, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого Конвенцією апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

На виконання вимог ст. 3, ст. 4, ст. 6 Конвенції постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 року № 61 повноваження на проставлення апостиля на документах, виданих на території України, відповідно до Постанови «Про надання повноважень на проставлення апостиля, передбаченого Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 18 січня 2003 року за № 61, зі змінами від 27.05.2022, надано таким компетентним органам:

Міністерству внутрішніх справ - на документах, що видаються Міністерством внутрішніх справ та його територіальними органами з надання сервісних послуг, крім документів, що стосуються сфери освіти і науки;

Міністерству освіти і науки - на офіційних документах, виданих Міністерством освіти і науки, центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра освіти і науки, їх територіальними органами, закладами освіти, підприємствами, установами і організаціями, які надають послуги у сфері освіти і науки або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг;

Міністерству юстиції - на документах, що видаються органами юстиції, судами, державними архівними установами, органами виконання покарань та пробації, а також на документах, що оформляються нотаріусами України;

Державній міграційній службі - на документах, що видаються Державною міграційною службою, її територіальними органами та територіальними підрозділами, що стосуються сфери міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів;

Державній податковій службі - на документах, що видаються Державною податковою службою та її територіальними органами.

Правила проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджені спільним наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України та Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року № 237/803/151/5 і зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 12 грудня 2003 року № 1151/8472.

Відповідно до цих Правил (п.2) Апостиль проставляється: на офіційних документах, що виходять від судів України; на офіційних документах, що виходять від органів юстиції, державних архівних установ, органів виконання покарань та пробації; на офіційних документах, виданих Міністерством освіти і науки України, центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів через Міністра освіти і науки України, їх територіальними органами, закладами освіти, підприємствами, установами і організаціями, які надають послуги у сфері освіти і науки або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг; на офіційних документах, оформлених державними і приватними нотаріусами; на офіційних свідоцтвах, виконаних на документах, підписаних особами у їх приватній якості, таких як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційних і нотаріальних засвідченнях підписів; на офіційних документах, що видаються Міністерством внутрішніх справ України, його територіальними органами з надання сервісних послуг та відокремленими пунктами реєстрації кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг - акредитованого центру сертифікації ключів Міністерства внутрішніх справ України; на офіційних документах, що видаються Державною міграційною службою України, її територіальними органами та територіальними підрозділами, що стосуються сфери міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; на офіційних документах, що видаються Державною податковою службою України та її територіальними органами; на інших офіційних документах.

Отже, як було зазначено вище, Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» зупинено дію Мінської конївенці 1993 року. Але, наразі у відносинах з РФ та РБ до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України передбачено застосування положень Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та їх засвідчення апостилем згідно з Конвенцією.

Оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої вона померла, то до нього підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 у порядку окремого провадження відсутні.

Суду не надано доказів звернення з оригіналами документів до органів реєстрації актів цивільного стану в Україні, дипломатичного представництва і/або консульської установи України чи до будь-якого з компетентних органів, з метою реєстрації смерті, належного засвідчення свідоцтва про смерть особи та доказів, що в реєстрації було відмовлено, та заявником не обґрунтовано підставу звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , уродженки м. Біла Церква Київської області та громадянки РФ, яка настала на території іноземної держави, а суд не може підміняти державний орган, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі №287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) зазначено, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови)».

У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

При вирішенні питання можливості (неможливості) здійснення державної реєстрації смерті визначальним є питання належності документів для здійснення такої реєстрації.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті, не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України, у порядку розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 4, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273, 293, 315, 317, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа - Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місцезнаходження: вулиця Ярослава Мудрого, будинок 22, місто Біла Церква, Київська область, 09100.

Повний текст рішення складено 16.01.2026.

Суддя: О. В. Бондаренко