12.01.2026 Справа № 756/8036/25
Справа № 756/8036/25
Провадження №2-п/756/10/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Тихої О.О., за участю секретаря судового засідання Косянчук Н.І., представника заявника - адвоката Коваленко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у сумі 129 819,94 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

24.11.2025 відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що під час розгляду вказаної цивільної справи вона була позбавлена права подати докази на обґрунтування її заперечення проти позову, заявити про застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки про розгляд цивільної справи №756/8036/25 вона не була повідомлена належним чином; позовну заяву та судові повістки не отримувала. Зазначила, що вона, дійсно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з тим, за вказаною адресою у період з 01.05.2018 по 21.11.2023 також зареєстровані інші члени її родини: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які також повинні сплачувати за житлово-комунальні послуги та мають бутизалучені у якості співвідповідачів у даній справі. З початку війни вона у квартирі не проживає, мешкає разом з батьком ОСОБА_3 у м. Бровари, тому не є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Також вона не є ані наймачем, ані власником/співвласником вказаної квартири. Вважає, , що азаним позовом КП «Київтеплоенерго» неправильно визначив коло відповідачів у справі. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення заборгованості , що утворилася з 30.04.2022. Крім того, не відповідач не погоджується з нарахуванням інфляційних витрат та 3% річних, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

З урахуванням наведеного просила скасувати заочне рішення суду від 01.09.2025 та переглянути його.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав заяву про перегляд заочного рішення з викладених у ній підстав.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, вислухавши представника відповідача, ознайомившись з заявою про перегляд заочного рішення, матеріалами цивільної справи №756/8036/25, приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у сумі 129 819,94 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 по цивільній справі № 756/8036/25 було направлено відповідачу за зареєстрованим місцем проживання останньої, разом з тим відомостей щодо отримання вказаного рішення відповідачем матеріали справи не містять, а конверт повернувся відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи викладені обставини, а також доводи відповідача, зазначені в її заяві, суд приходить до висновку про поновлення відповідачу строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки про виклик рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою реєстрації відповідача.

Так, за зареєстрованим місцем проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , була направлена судова повістка, копія ухвали про відкриття провадження від 09.06.2025 та копія позову з усіма додатками. Вказане поштове відправлення повернулось відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (трекінг відправлення - 192).

Крім того, суд зазначає, що ним, згідно зі ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовується додатковий спосіб інформування учасників провадження за допомогою Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія.

Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, судова повістка, а також усі процесуальні документи були відправлені відповідачу у строк за місцем її реєстрації, зазначеній у Відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1455325 від 06.06.2025, отриманої Оболонським районним судом м. Києва в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України.

При цьому, суд враховує правові позиції, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, згідно з якими направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а також позицію сформовану в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 215/7312/20 про те, що до повноважень судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "За закінченням терміну зберігання", "Адресат вибув", "Адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи, можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. А отже, здійснення судом всіх можливих спроб для повідомлення позивача про наявність відповідного позову до нього.

Викладене свідчить про те, що суд виконав покладений на нього обов`язок повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не скористалася своїм правом взяти участь у судовому засіданні, не подала належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки, причин неподання відзиву на позов тощо.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції даної статті сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Таким чином, розглядаючи другу умову для скасування заочного рішення суд виходить з того, що відповідно до ст. 288 ЦПК України відповідач або його представник у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення як на підставу для скасування рішення вказує, що відповідачем неправильно визначено коло відповідачів у вказаній справі, оскільки окрім неї за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.05.2018 по 21.11.2023 також були зареєстровані інші члени її родини, на яких разом з нею має бути покладний солідарний обов`язок по оплаті послуг позивача.

У той же час, суд приймає до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, згідно якого визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

При цьому, суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Таким чином, відповідач, у разі виконання солідарного обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг, має право вимагати від іншого солідарного боржника їх відшкодування.

Заперечення відповідача, які містяться в заяві про перегляд заочного рішення про те, що вона не є споживачем наданих послуг за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843.

Встановлено, що наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг при дотриманні певних умов:

1.1 При тимчасовій відсутності всієї сім`ї: за умов відключення працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) холодної та гарячої води та опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення послуг працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) згідно з письмовою заявою наймача (власника) квартири (приватного будинку).

1.2. При тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї.

Винятком є випадки, коли наймач (власник) квартири (приватного будинку) або члени його сім`ї перебувають на стаціонарному лікуванні, санаторно-курортному відпочинку, терміни якого підтверджено лікарняним, путівкою та ін.

Звільнення від оплати здійснюється за період тимчасової відсутності не менше одного місяця. Для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи: у випадку, передбаченому пунктом 1.1 (При тимчасовій відсутності всієї сім`ї): заяву в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) про відключення холодної і гарячої води та опломбування запірних вентилів із зазначенням періоду тимчасової відсутності; акт житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) про відключення та опломбування вентилів холодної і гарячої води.

Перерахунок проводиться після відновлення надання послуг, якщо не порушено цілісності опломбування мереж (у випадку передбаченому пункт 1.1).

У випадку передбаченому пунктом 1.2 (при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: заяву в житлово-експлуатаційну організацію (до Виконавця послуг) про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження).

Відповідач не надала суду доказів звернення з відповідною заявою до позивача (надавача послуг) з заявами (повідомленнями) про не проживання у квартирі за період виникнення заборгованості, та бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період).

Як встановлено судом з наданих представником позивача розрахунків заборгованості, нарахування за централізоване опалення, теплову енергію здійснювалось на житлову площу квартири, а нарахування заборгованості з централізованого постачання гарячої води за нормативними показниками, оскільки загальнобудинковий та квартирний засоби обліку гарячого водопостачання відсутні.

Отже, нарахування заборгованості за постачання гарячої води здійснювалось за кількістю зареєстрованих за даною адресою осіб.

Особа, яка зареєстрована у квартирі, але фактично там не проживає, зобов`язана сплачувати за комунальні послуги. Це обумовлено тим, що реєстрація (прописка) створює юридичний зв`язок між особою та житловим приміщенням, і, відповідно, обов`язок сплачувати за послуги, які надаються цьому приміщенню.

Інститут реєстрації місця проживання надає право особі проживати в житловому приміщенні за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим, зі слів відповідача вона з 2018 року за власним міркуванням не користується наданим правом на проживання за зареєстрованим місцем.

Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів №207 від 02 березня 2016 року передбачено, що громадяни України, а також іноземці чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Крім того, заявник не надала доказів проживання за іншою адресою.

Зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 надає останній право на користування житловим приміщенням за даною адресою, що кореспондується з її обов`язком по оплаті комунальних послуг, які надаються позивачем за даною адресою.

Щодо пропущення позивачем строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Законом № 540-IX від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлений карантин, який неоднаразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 на строк до 30.06.2023.

Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 30.04.2025 трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом. При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, станом на квітень 2017 року заборгованість за послуги з централізованого опалення та за послуги з центрального постачання гарячої води була відсутня та почала утворюватися з травня 2017 року.

Щодо нарахування інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (у редакції, яка діяла до 27.04.2023, тобто на момент виникнення спірних відносин) визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» внесено зміни у постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022, а саме: пункт 1 вказаної постанови викладено в такій редакції: " до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 04.06.2025 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України щодо діяльності Міністерства розвитку громад та територій» внесено зміни у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", а саме: слова "Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій" замінено словами "Міністерства розвитку громад та територій".

Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376

від 28.02.2025 бойові дії на території м. Києва відбувалися у період з 24.02.2022 по 30.04.2022, у той час, як нарахування інфляційних витрат та 3% річних здійснено позивачем за період з 01.01.2024 по 30.04.2025.

Таким чином, до заяви про перегляд заочного рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. Окрім того, у заяві про перегляд заочного рішення заявник (відповідач) фактично вдається до переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, тобто останній фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи.

Більше того, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не додано.

Сукупності обставин, визначених ст. 285 ЦПК України, судом встановлено не було, а відповідачем їх наявність не доведена.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Таким чином, суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається в своїй заяві відповідач, не мають істотного значення для правильного вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач не надала як доказів доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

За таких обставин, посилання відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 260, 261, 284-288 ЦПК України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до суду апеляційної інстанції, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Тиха