Справа № 683/3334/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Цішковського В.А.

з участю секретаря Васічевої О.В.

розглянувши в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 683/3334/25, номер провадження 2/683/156/2026 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

03 листопада 2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» представник товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (далі - ТОВ «ФК «Гелексі») Рудзей Ю.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 24 669,50 грн, а також стягнути судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 110195 від 12.10.2019 року в електронній формі.

ТОВ «ФК «Гелексі» було фінансовою установою, яке здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, ТОВ «ФК «Гелексі» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.

Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК «Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій.

Відповідно до положень укладеного договору позики позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим договором.

Тому, з метою перерахування коштів позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг ТОВ «ФК «Елаєнс», яка є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ «ФК «Елаєнс» надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку.

В результаті платіжної операції ініційованої позикодавцем, за посередництва надавача платіжних послуг, сума коштів в розмірі позики була перерахована на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 при укладанні договору позики. На підставі зазначеного вище договору ОСОБА_1 надано грошові кошти в якості позики у сумі 5 000 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності.

Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,1%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%.

Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем на дату подання позову та складає 24 669,50 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за позикою; 19 669,50 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань згідно вище зазначеного договору позики, тому товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.11.2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Вонсович М.М. в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» подав, у встановлений судом строк, відзив на позовну заяву, у якій позовні вимоги ТОВ «ФК «Гелексі» вважає частково необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, в період з 12.10.2019 року по 25.10.2019 року було нараховано 777 грн відсотків за користування кредитними коштами. Тобто, станом на 25.10.2019 року включно, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №110195 від 12.10.2019 року становить 5 000 грн за основною сумою боргу та 777 грн відсотків за користування кредитними коштами.

З 26.10.2019 року ОСОБА_1 був зарахований до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.10.2019 року №47, і з цього дня набув статус військовослужбовця.

ОСОБА_1 з 26.10.2019 року набувши статус військовослужбовця отримав право на пільгу на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (в редакції станом на 26.10.2019 року), що свідчить що позовні вимоги ТОВ «ФК «Гелексі» щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами з 26.10.2019 року по 08.03.2020 року в розмірі 20 088,53 грн (виходячи з розрахунку заборгованості) є необґрунтованими та не підлягає стягненню.

Крім того, просить зменшити стягнення витрат позивача на правничу допомогу до суми 2 000 грн. Разом з тим просить, стягнути з ТОВ «ФК «Гелексі» на користь ОСОБА_1 витрати, які останній поніс у зв`язку із правничою допомогою адвоката Вонсовича М.М., а саме в розмірі 5 000 грн.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 110195 від 12.10.2019 року в електронній формі, за умовами якого ТОВ «ФК «Гелексі» надало ОСОБА_1 у позику грошові кошти в розмірі 5 000 грн в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору (п.1.1.1, п.1.2 договору).

За умовами п.1.1.5 вказаного договору позики сторони передбачили, що строк повернення позики (термін платежу) - 10.11.2019 року.

Також сторони узгодили, що плата за користування позикою здійснюється у вигляді: процентів у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії у розмірі 1,1% в день від початкового розміру позики, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0% (п.1.1.2.2, п.5.3 договору).

У графіку платежів, який є додатком до договору позики № 110195 від 12.10.2019 року, сторони передбачили, що у строк закінчення договору позики 10.11.2019 року ОСОБА_1 має повернути 5 000 грн позики, сплатити 14,50 грн процентів за користування позикою та 1 595 грн комісійної винагороди за користування позикою, а всього 6 609,50 грн.

Крім того, сторони передбачили право позичальника продовжити строк договору, але не більше 3-х разів поспіль. При продовженні строку договору позичальник зобов`язаний сплатити проценти, комісійну винагороду та штрафи (у разі їх наявності) за користування позикою у день продовження строку договору (п.3.2.3, п.3.4.2 договору).

ОСОБА_1 підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «g75q0z02», а ТОВ «ФК «Гелексі» 12.10.2019 року перерахувало суму позики в розмірі 5 000 грн на вказану відповідачем платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом №110195 від 01.09.2025 року та копією договору про надання послуг з переказу грошових коштів від 04.08.2017 року.

Із розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання, отримані кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 03.11.2025 року (дата подачі позову) позивачем нараховано заборгованість у розмірі 24 669,50 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за позикою; 19 669,50 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

За змістом частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»)

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положеннями частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, яка визнається укладеною з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Сторони вправі укласти договір позики у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.

Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики є певна грошова сума, що має бути сплачена позичальником позикодавцю.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Надані позивачем та досліджені судом письмові докази свідчать про те, що 12.10.2019 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ФК «Гелексі» в електронній формі договір позики № 110195, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 5 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позику, сплати проценти за користування позикою та комісійну винагороду за користування позикою у порядку, визначеному договором.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув позику, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики, заслуговують на увагу і з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за позикою в сумі 5 000 грн.

Що стосується розміру процентів за користування грошовими коштами та комісійної винагороди за користування позикою, яка фактично є процентами за користування позикою, то суд зважає на наступне.

Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на 26.10.2019 року) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який на час розгляду справи триває.

Отже, пільги передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, розповсюджуються на всіх військовослужбовців без виключення, з 18.03.2014 року і до закінчення особливого періоду, тобто діє на час ухвалення рішення суду.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 26.10.2019 року був зарахований до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.10.2019 року №47 та набув статус військовослужбовця, що також підтверджується довідкою про проходження військової служби (трудову діяльність) від 21.03.2025 року №02/17/156, виданого командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_2 .

Таким чином, станом на час ухвалення судом рішення, на відповідача поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», в тому числі щодо відсутності обов`язку щодо сплати процентів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, в період з 12.10.2019 року по 25.10.2019 року було нараховано 777 грн відсотків за користування кредитними коштами. Тобто, станом на 25.10.2019 року включно, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №110195 від 12.10.2019 року становить 5 000 грн за основною сумою боргу та 777 грн відсотків за користування кредитними коштами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 110195 від 12.10.2019 року в розмірі 5 777 грн.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача у даній справі на підставі довіреності від 09.07.2025 року та договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року здійснював адвокат Рудзей Ю.В.

Згідно акту наданих послуг правничої допомоги №110195 від 01.09.2025 року за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року вбачається, що вартість наданих адвокатом Рудзей Ю.В. юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики становить 5 000 грн. Вказані послуги складаються з наступних дій: правовий аналіз обставин справи 1 год. вартість 1 000 грн, складання позовної заяви 2 год. вартість 3 000 грн, формування додатків до позовної заяви 1 год. вартість 1 000 грн.

Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування є співмірним із обсягом наданих послуг.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим витрати на правничу допомогу стягуються також з позивача на користь відповідача.

12 листопада 2025 року між Адвокатським бюро «Михайла Вонсовича» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги №53/25-цс.

Згідно п.6.1 договору за надання правничої допомоги за умовами договору клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському бюро винагороду у формі гонорару у фіксованому розмірі 5 000 грн.

Так, 12.11.2025 року ОСОБА_1 було перераховано на рахунок Адвокатського бюро «Михайла Вонсовича» 5 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL088689 від 12.11.2025 року.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 423 грн, хоча до сплати підлягало 2 422,40 грн, ціна позову становила 24 669,50 грн, а задоволено на суму 5 777 грн, тобто на 23,41% (5 777 х 100 : 24 669,50). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 567,08 грн (2 422,40 х 23,41%).

Крім того, з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 23,41%, то до стягнення підлягає 1 170,50 грн (5 000 грн х 23,41%) витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, з позивача підлягає стягнення на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених вимог відповідача, що становить 76,59% (100% - 23,41%) та у грошовому виразі складає 3 829,50 грн (5 000 х 76,59%).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 264-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики № 110195 від 12.10.2019 року у загальному розмірі 5 777 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за позикою; 777 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 567,08 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 170,50 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 829,50 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі», місце знаходження: вул. В`ячеслава Липинського, 10/1 м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: