ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 756/12215/23

провадження № 61-6554св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ;

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шуляк Надія Олександрівна, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року у складі судді

Шевчук А. В., та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Шебуєва В. А., Кафідова О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати спільним майном подружжя:

- ??трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , загальною

площею 126, 53 кв. м;

- двокімнатну квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею 44, 96 кв. м;

- двокімнатну квартиру

АДРЕСА_3 , загальною площею 45,50 кв. м;

- двокімнатну квартиру

АДРЕСА_4 загальною площею 81,8 кв. м;

- грошові кошти в сумі 1 411 254, 00 грн, які становлять середню ринкову вартість легкового автомобіля моделі «Lexus RX 200T», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

В порядку розподілу спільного майна подружжя:

- припинити право власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею 44, 96 кв. м;

- припинити право власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_4 ;

- припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 53 кв. м;

- припинити право власності ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_3 , загальною площею 45,5 кв. м.;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею 44, 96 кв. м; двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 53 кв. м; на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_3 , загальною площею 45, 5 кв. м;

Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 126,53 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти

в сумі 98 859, 82 грн, які становлять грошову компенсацію різниці між вартістю

1/2 частини спірного нерухомого майна із вартістю спірного нерухомого майна яке визнається її власністю та 705 627, 25 грн грошової компенсації вартості

1/2 частини легкового автомобіля моделі «Lexus RX 200T», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що із ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року до 24 березня 2022 року, від якого у них є двоє спільних дітей з яких на цей час донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою.

Спільне сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до припинення турботи один про одного та остаточного припинення сімейних стосунків з вересня 2021 року.

За час спільного сімейного життя сторонами було набуто:

- 31 січня 2014 року у спільну часткову власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 126,53 кв. м із реєстрацією на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частки у праві власності на кожного;

- 25 березня 2016 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,96 кв. м, зареєстрованої на ім`я ОСОБА_2 ;

- 17 лютого 2017 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 45,50 кв. м., зареєстрованої на ім`я ОСОБА_1 ;

- 14 листопада 2020 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 81,8 кв. м, яка була придбана за договором купівлі продажу матір`ю ОСОБА_2 та подарована ОСОБА_2 ;

- 13 червня 2017 року легковий автомобіль моделі «Lexus RX 200T», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, оскільки сторони не дійшли порозуміння щодо добровільного розподілу спільного майна подружжя, при цьому ОСОБА_2 08 лютого 2022 року продала спільний автомобіль «Lexus RX 200T», 2016 року випуску без згоди ОСОБА_1 за свідомо заниженою ціною, а насправді його вартість складає 1 539 240 грн, позивач просив позов задовольнити.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву із вимогами до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя у якому просила визнати спільним майном подружжя: трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 53 кв. м; двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 45,50 кв. м.

В порядку розподілу спільного майна подружжя: припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину трикімнатної квартири

АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що спільне нерухоме майно сторін є неподільними речами і складається із декількох об`єктів, спільне володіння та користування якими, з огляду на їх неприязні стосунки, є неможливим, а тому це майно слід ділити між сторонами в натурі.

Також, ОСОБА_2 просила врахувати суд, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні, що є підставою для відступлення від рівності часток подружжя при поділі майна на її користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року первісний та зустрічний позови задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

- двокімнатну квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею 44,96 кв. м;

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 45,50 кв. м;

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши право власності за кожним на

1/2 частину:

- двокімнатної квартири

АДРЕСА_2 , загальною площею 44, 96 кв. м;

- двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 45, 50 кв. м.

Зобов`язано ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 705 627 грн. компенсації вартості частини проданого нею легкового автомобіля марки, «Lexus RX 200Т», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 .

В задоволенні решти вимог первісного позову ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні решти вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року задоволено частково.

Внесено зміни в резолютивну частину короткого тексту рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року, а саме виправлено:

- помилково зазначене в адресі «двокімнатної квартири АДРЕСА_3 » на вірне «двокімнатної квартири АДРЕСА_3 »;

- помилково зазначене «769 620,00 (сімсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн, компенсації вартості 1/2 частини проданого нею легкового автомобіля марки, «Lexus RX 200Т», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_4 » на вірне «705 627 (сімсот п`ять тисяч шістсот двадцять сім) грн компенсації вартості 1/2 частини проданого нею легкового автомобіля марки, «Lexus RX 200Т», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 ». У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що при відчуженні автомобіля марки «Lexus RX 200T», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_5 було занижено його вартість, яка значно відрізнялась від ринкової, а отже при визначенні суми компенсації частини його вартості, ОСОБА_2 має бути сплачено ОСОБА_1 705 627,25 грн, що є частиною його середньої ринкової вартості (1 411 254,50 / 2=705 627,25).

В судовому засіданні ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності беззаперечних обставин та умов що мають істотне значення для можливості відступлення від рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна подружжя на її користь.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію вартості частини відчуженого автомобіля змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 705 627, 25 грн компенсації вартості 1/2 частини легкового автомобіля моделі «Lexus RX 200T», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 . В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року залишено без змін. Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва

від 05 лютого 2025 року про виправлення описки залишено без змін.

Судом встановлено, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявні у матеріалах справи докази щодо вартості вищенаведених майна, стороною відповідачки до суду першої інстанції надано не було, так само як і не було заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи.

Судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що долучаючи до апеляційної скарги Звіт про оцінку майна (автомобіля) ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» від

18 лютого 2025 року, тобто новий доказ, який не був досліджений судом першої інстанції, не було обґрунтовано неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що на підставі наданого позивачем висновку судового експерта Семенченко П. О. за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 18 грудня 2023 року позивач має право отримання від відповідачки грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначений автомобіль.

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що правильно визначившись із характером спірних правовідносин, суд першої інстанції допустився помилки в частині визначення способу захисту прав позивача, внаслідок чого помилково дійшов висновку про зобов`язання відповідачки сплатити на користь позивача 705 627,25 грн компенсації вартості частини відчуженого автомобіля замість стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів в сумі 705 627,25 грн, які становлять компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля моделі «Lexus RX 200T», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, оскільки зазначене майно є спільною власністю сторін та сторони визначили частки у цьому майні по 1/2 кожного ще на час набуття цього майна у власність, а тому висновок суду про те, що відсутні підстави для поділу вказаного майна за наданими сторонами доказами та виходячи із заявлених позовних вимог є правильним.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поділу квартири АДРЕСА_4 , адже за відомостями реєстру речових прав на нерухомість вказана квартира належить відповідачці на підставі договору дарування від 14 листопада 2020 року, тобто є її особистою власністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

21 травня 2025 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_2 - адвокат Шуляк Н. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц, у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, від 16 грудня 2019 року у справі № 308/4390/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18, від 19 травня 2021 року у справі № 523/17998/17, від 01 квітня 2022 року у справі № 753/7032/19, від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16, від 16 серпня 2018 року у справі № 6-54цс17, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а також суди не дослідили зібрані у справі докази, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суд встановив обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, на підставі недопустимих доказів(пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2025 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу з Оболонського районного суду м. Києва.

16 липня 2025 року справа № 756/12215/23 надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шуляк Н. О. мотивована лише тим, що суди помилково визначили вартість автомобіля без врахування наданих нею доказів, а також не врахували наявність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі майна. Інших доводів касаційна скарга не містить.

Так, ОСОБА_2 зазначає, що визначення вартості майна на підставі звіту про оцінку транспортного засобу складеного без його огляду, є не належним доказом у справі» (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14).

Вважає, що дослідження нових доказів на стадії апеляційного провадження: «Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази)». Вважає, що вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами» (Постанова ВС від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18)

Про неможливість (протиправність) проведення товарознавчої експертизи та оцінки спірного транспортного засобу без технічного огляду, представник ОСОБА_2 - адвокат Шуляк Н. О., зазначала під час судового засідання у суді першої інстанції та повідомила суд, що спірний транспортний засіб перебуває у власності інших осіб, тобто об`єкт для проведення експертизи/оцінки був відсутній на момент розгляду справи в суді першої інстанції. Крім того, проведення технічного огляду спірного автомобіля має вкрай важливе значення при визначені ринкової вартості спірного автомобіля, оскільки такий був пошкоджений внаслідок ДТП, а отже має певні особливості. Проте такі доводи не були взяті до уваги судом першої інстанції (про необхідність проведення технічного огляду транспортного засобу для визначення його ринкової вартості.

Звертає увагу на те, що звіт про оцінку майна ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» був складений лише 18 лютого 2025 року, тобто після прийняття рішення судом першої інстанції.

На момент звернення ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції спірний автомобіль був нею викуплений та на разі перебуває у її власності, а тому з`явилась об`єктивна можливість провести законну та належну оцінку такого автомобіля із врахуванням всіх вимог закону.

Звертає увагу на те, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Таким чином, із врахуванням обставин у цій справі наявні підстави для відступлення від рівності часток подружжя на користь ОСОБА_2 , оскільки спільні діти подружжя проживають разом із нею, перебувають на її утриманні, а ОСОБА_1 не виконує зобов`язання щодо сплати аліментів та розмір аліментів, які він сплатив недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ковтун О. М., подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року до 22 березня 2022 року, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Діти зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , яка згідно договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року придбана сторонами у спільну часткову власність по 1/2 частині на кожного.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру

АДРЕСА_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 17 лютого 2017 року на ім`я ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру

АДРЕСА_6 .

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 13 червня 2017 року, на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб марки Lexus RX 200T, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Згідно з Договором купівлі-продажу транспортного засобу за № 8043/2022/3094558 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_6 транспортний засіб марки Lexus RX 200T, 2016 року випуску, номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 . У відповідності до п. 3.1 цього договору ціна транспортного засобу складає 196 000,00 грн.

Згідно з висновком судового експерта Семенченко П. О. за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 18 грудня 2023 року середня ринкова вартість автомобіля марки Lexus RX 200T, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 , станом на дату проведення експертизи становить 1411254,50 грн.

На підставі договору дарування від 14 листопада 2020 року за

ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із врахуванням доводів касаційної скарги щодо помилкового визначення вартості автомобіля без врахування наданих доказів, а також щодо необхідності відступлення від засади рівності часток подружжя, суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення, лише в межах цих доводів, відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Шуляк Н. О. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц).

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до частини другої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16 та від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У зазначеній постанові роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого з подружжя (постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц, від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20, від 11 червня 2025 року у справі № 686/29950/23).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказав на те, що ОСОБА_2 08 лютого 2022 року без його згоди та відома, відчужила належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль, марки Lexus RX 200T, 2016 року випуску, а отже цей автомобіль не може бути поділений між подружжя.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що доводи ОСОБА_2 про використання коштів від продажу автомобіля в інтересах сім`ї не підтверджено належними та достовірними доказами, а виконання нею боргових зобов`язань перед сторонніми особами не свідчить про те, що запозичені кошти витрачались в інтересах сім`ї.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц).

Суди встановили, що згідно з висновком судового експерта Семенченко П. О. за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 18 грудня 2023 року середня ринкова вартість автомобіля марки Lexus RX 200T, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 , станом на дату проведення експертизи становить 1 411 254,50 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявні у матеріалах справи докази щодо вартості автомобіля, стороною відповідачки до суду першої інстанції надано не було, так само як і не було заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи.

Судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що оскільки відповідачка, долучаючи до апеляційної скарги звіт про оцінку майна (автомобіля) від 18 лютого 2025 року, тобто новий доказ, який не був досліджений судом першої інстанції, жодним чином не обґрунтувала неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції. Таких причин поважності своєчасного не подання звіту про оцінку автомобіля відповідачка не наводить і у касаційній скарзі.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що на підставі наданого позивачем висновку судового експерта Семенченко П. О. за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 18 грудня 2023 року позивач має право отримання від відповідачки грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначений автомобіль.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зазначено, що якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за технічними характеристиками до відчуженого.

Зважаючи на відчуження відповідачкою спірного автомобіля, апеляційний суд правильно відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , які є ідентичними доводами її касаційної скарги, щодо незгоди з оцінкою вартості спірного майна, оскільки у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку із цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц).

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірний автомобіль марки Lexus RX 200T набутий сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачка розпорядилась ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивач має право компенсацію вартості на 1/2 частки зазначеного автомобіля.

Верховний Суд відхиляє, як безпідставні доводи касаційної скарги про те, що визначення вартості майна на підставі товарознавчої експертизи або оцінки транспортного засобу складеного взагалі без його огляду, є не належним доказом у справі (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц), оскільки правовідносини у справі № 752/16797/14-ц та у справі, що розглядається, не є подібними.

Верховний Суд також зазначає, що з матеріалів справи відомо, що представник ОСОБА_2 адвокат Шуляк Н. О., зверталась із клопотанням про повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження та залучення доказів, у якому ОСОБА_2 просила суд першої інстанції долучити висновки/оцінки суб`єктів оціночної діяльності для визначення вартості об`єктів (майна), що підлягає поділу між сторонами, зокрема спірного автомобіля (міститься у протоколі судового засідання)

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази).

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний перегляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права, які були допущені апеляційним судом, а тому означений аргумент касаційної скарги відхиляє.

Верховний Суд відхиляє, як необґрунтовані доводи касаційної скарги про те, що на порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення ухвалено на підставі недопустимих доказів, з огляду на таке.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 березня 2021 року у справі № 922/2319/20, від 16 лютого 2021 року у справі № 913/502/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 916/1168/17, від 16 березня 2021 року у справі

№ 905/1232/19, від 21 липня 2022 року у справі № 922/3308/20.

Таким чином, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття.

Водночас відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявниця помилково ототожнює категорії належності та допустимості доказів, і не враховує вимоги частини другої статті 89 ЦПК України, відповідно до якої саме суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі про необхідність відступлення від рівності часок подружжя, які є ідентичними доводам її апеляційної скарги, колегія суддів Верховного Суду відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої та третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна подружжя суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, донька, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Тобто, для відступлення від рівності часток, повинні одночасно мати місце, принаймні, три обставини: з одним із подружжя проживає дитина; ця особа отримує на дитину аліменти; розміру цих аліментів недостатньо.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності беззаперечних обставин та умов, що мають істотне значення, для можливості відступлення від рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна подружжя на її користь.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що доводи відповідачки про існування у позивача заборгованості по сплаті аліментів, з огляду на вище встановлені обставини та положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, відповідачкою не доведено.

У постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 521/11825/20 Верховний Суд наголосив, що встановлення обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя під час поділу спірного майна, здійснюється судом у кожному випадку окремо із урахуванням наданих сторонами доказів.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи на підставі недопустимих доказів, оскільки такі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, зокрема про вартості спірного автомобіля, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, водночас суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Посилання заявника на неврахування судами правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц, у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, від 16 грудня 2019 року у справі № 308/4390/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18, від 19 травня 2021 року у справі № 523/17998/17, від 01 квітня 2022 року у справі № 753/7032/19, від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13,

від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16, від 16 серпня 2018 року у справі

№ 6-54цс17правильних висновків судів попередніх інстанцій в оскарженій частині не спростовують.

Отже, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального та матеріального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки судові рішення підлягають залишенню без змін, то підстав для здійснення нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шуляк Надія Олександрівна залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року змінене постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак