Справа №303/403/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Курах Л.В., розглянувши заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у суді, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Разом з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій він просить звільнити позивачку, як споживача, від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та зупинити стягнення по виконавчому провадженню № 67005381 від 01.10.2021 року, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 35295 від 12.05.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 19 880,45 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вживати передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Згідно з частиною шостою статті 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору представник позивачки посилається на частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанову Верховного Суду від 19.10.2022 року у справі № 743/1481/21.

Так, згідно положень пункту 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У вказаній постанові Верховний Суд наголошує на тому, що у випадку пред`явлення позову саме споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» чітко окреслена форма захисту прав споживача, в межах реалізації якої така особа звільняється від тягаря судових витрат, а саме шляхом подання споживачем до суду позовної заяви, яка спрямована на захист його порушеного права.

Звертаючись до суду із позовною заявою, представник позивачки зазначає, що позивачка не підписувала кредитний договір в будь-який спосіб, ніколи не визнавала наявність кредитних правовідносин за цим кредитним договором, факту волевиявлення позивачки на укладення кредитного договору не доведено, а тому відповідний правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином позивачкою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

З огляду на це, відсутні підстави вважати, що вимоги позивачки пов`язані з порушенням її прав, як споживача фінансових послуг.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 року у справі № 757/40852/17: «Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору».

У даному випадку, предметом спору є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів регулюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Однак у позовній заяві позивачем не зазначено яким чином порушуються права позивача, як споживача, при вчиненні нотаріусом виконавчого напису, який оспорюється.

Тому, посилання заявника на постанову Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №743/1481/21 суд відхиляє, оскільки у спірних правовідносинах заявником оскаржується виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, а не сам кредитний договір чи його складові частини, жодна із сторін кредитного договору не оскаржила його, а спір виник через дії правонаступника стягувача при задоволенні своїх прав про стягнення заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються (тобто позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не пов`язаний із захистом прав споживачів) (позиція Верховного суду викладена в ухвалі від 27.05.2021 року у справі № 320/10834/18) і тому посилання заявника на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, є безпідставними. Оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинений на виконання договору кредиту який не є споживчим договором в розумінні п. 7 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, клопотання заявника, про звільнення від сплати судового збору, задоволенню не підлягає.

Тому, оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення її позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на який не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у даній справі підлягає сплаті.

Відповідно до частини десятої статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог частини шостої статті 151 ЦПК України, а тому вона підлягає поверненню представнику заявнику.

Керуючись ст.ст.149, 153, 260, 261ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у суді - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.В.Курах