ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/3428/25
Номер провадження 22-ц/818/1265/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2025 року в складі судді Болибок Є.А. по справі № 619/3428/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про визнання зобов`язання таким, що припинилося,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі - ПрАТ «Харківенергозбут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку та побутовим споживачем за адресою: АДРЕСА_1 за вказаною адресою. На її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до переданих, від оператора системи розподілу АТ "Харківобленерго" даних щодо обсягів спожитої електричної енергії у період з 01 листопада 2022 року по 01 березня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 постачальником проведено нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 90 025,20 грн, яку ПрАТ «Харківенергозбут» просило стягнути з відповідача, разом з судовим збором у сумі 2422,40 грн та витратами на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 75,00 грн.

ОСОБА_1 подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви ПрАТ «Харківенергозбут».

Відзив мотивовано тим, що особа, зазначена в позові, не є належним відповідачем. Позов пред`явлено до ОСОБА_3 , яка на сьогодні змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Договір про користування електроенергією на нове прізвище не укладався, жодних договірних правовідносин з особою на ім`я ОСОБА_1 не існує.

Раніше ПрАТ «Харківенергозбут» вже звертався до суду з заявою про видачу судового наказу щодо тієї ж особи та того самого об`єкта постачання електроенергії. Наказ було скасовано ухвалою суду на підставі її обґрунтованого заперечення, що свідчить про зловживання процесуальними правами, на підставі ст. 44 ЦПК України.

Також, ОСОБА_1 подано зустрічною позовну заяву, в якій просила визнати зобов`язання перед ПрАТ «Харківенергозбут» за спожиту електроенергію за період до 17 червня 2022 року такими, що припинилися у зв`язку із спливом строку позовної давності або скасувати суму боргу відповідно до строків позовної давності.

Вказувала, що ПрАТ «Харківенергозбут» заявляє вимогу про стягнення боргу за період з 01 листопада 2022 року по 01 березня 2025 року. Однак, остання оплата нею здійснювалась до 2022 року і з того моменту жодних вимог щодо сплати боргу до неї не надходило, що свідчить про пропуск позивачем позовної давності.

ПрАТ «Харківенергозбут» подано відзиві на зустрічну позовну заяву, в якому товариство просило в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відзив мотивовано тим, що період виникнення заборгованості, за яким пред`явлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію починається з 01 листопада 2022 року. Позов подано у червні 2025 року, а тому строк позовної давності не пропущений.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, "у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX , перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупинено на строк дії такого стану.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2025 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (далі - ПрАТ «Харківенергозбут») задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованість за електричну енергію за період з 01 листопада 2022 року по 01 березня 2025 року у розмірі 90 025,20 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та судові витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 75,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Харківенергозбут» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , проте належним чином зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки позов ПрАТ «Харківенергозбут» пред`явлено 18 червня 2025 року щодо заборгованості, яка виникла за період з 01 листопада 2022 року по 01 березня 2025 року, тобто в межах строку позовної давності.

На вказане судове рішення 29 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким зобов`язати ПрАТ «Харківенергозбут» перерахувати суму боргу з урахуванням строку позовної давності для подальшої реструктуризації, а також визнати дії позивача зловживанням процесуальними правами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що ПрАТ «Харківенергозбут» повторно звернулося до суду з ідентичними вимогами про стягнення заборгованості, оскільки судовий наказ за цим самим боргом уже було скасовано.

Вказувала, що Законом України № 4434-IX від 14 травня 2025 року з ЦК України вилучено положення про автоматичне зупинення строків давності під час воєнного стану, тому нарахування боргу заявником є протиправним - строк позовної давності сплив, і суд мав це врахувати.

Вказувала, що вона не ухиляюся від виконання зобов`язань, а просить справедливого перерахунку боргу лише за останні три роки, із можливістю добровільного погашення шляхом реструктуризації.

Також, у поясненнях від 29 січня 2026 року вказувала про порушення норм діючого мораторію, оскільки м. Дергачі Харківської області включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії (згідно з Наказом Мінреінтеграції № 309). Відповідно до Постанови КМУ № 135 (зі змінами та доповненнями), на зазначених територіях діє заборона на припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі неоплати або оплати не в повному обсязі.

29 січня 2026 року відповідачем було припинено подачу електроенергії до її будинку. Жодних офіційних попереджень про відключення у встановлений законом строк (10-30 днів) вона не отримувала.

Житловий будинок обладнаний енергозалежною системою опалення. Вказувала, що сума боргу є спірною, а дії РЕМ щодо відключення - способом незаконного тиску.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (у редакції, на час призначення справи) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга (не) підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11)

На підставі договору про користування електричною енергією № 80321 від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 є побутовим споживачем електричної енергії за вказаною адресою (а.с. 13).

Відповідно до Розрахунку основного боргу по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01 березня 2025 року обліковується заборгованість у розмірі 90 025,20 грн, яка нараховано відповідно до показань приладу обліку за період з 01 листопада 2022 року по 01 березня 2025 року (а.с. 28, 10 зоворот).

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної-послуги на закріпленій території» передбачено, що на території Харківської області таким постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут».

ПрАТ «Харківенергозбут» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19 червня 2018 року № 505).

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Згідно з п. 4.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

У відповідності з п. 4.7. ПРРЕЕ, оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Згідно з п. 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Пунктом 4.12. ПРЕЕ визначено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п. 4.3. ПРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем.

Як встановлено п. 4.13. ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Згідно з п. 4 Додатку 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг «Спосіб та термін оплати» розрахунковий період для обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця.

Індивідуальний побутовий споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим.

Постачальник надає рахунок споживачу до сплати із зазначенням у ньому усього обсягу споживання, розрахованого оператором системи, з урахуванням поточного споживання.

Оплата рахунку має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж 10 робочих днів від дати отримання його споживачем. У разі неодержання рахунку споживач самостійно оформлює платіжні документи та здійснює оплату на їх підставі не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 5.10. договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунку або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

У відповідності до п. 13 Перехідних положень вказаного закону, передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача сплатити надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що ПрАТ «Харківерергозбут» надає послуги з постачання електричної енергії, а ОСОБА_2 є споживачем вказаних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку, фактично споживає електричну енергію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору. Акцептування відповідачкою Типового договору, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення нею дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних електроенергії що підтверджується зміною показань лічильника за адресою споживача по особовому рахунку.

Відповідно до Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону Про ринок електричної енергії фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема споживання електричної енергії, судова колегія погоджується з висновком суду про доведеність факту виникнення між сторонами у справі договірних відносин за Договором. 16 вересня 2019 року ОСОБА_2 сплачено 1022,40 грн на рахунок ПрАТ «Харківенергозбут», що свідчить про акцептування нею умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а..с. 20, 21-22)

Правильність розрахунку вартості електричної енергії ОСОБА_2 не спростовано, своїх контррозрахунків не наведено. Зважаючи, що ОСОБА_2 належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 01 березня 2025 року утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість зі сплати за спожитий природний газ підлягає стягненню на користь ПрАТ «Харківенергозбут».

Щодо заперечень ОСОБА_2 про пропуск строку позовної давності, то вони обґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції та не враховуються судом апеляційної інстанції.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що заборгованість нарахована за період з 01 листопада 2022 року по 01 березня 2025 року, позов подано 18 червня 2025 року, тобто, в межах трирічного строку. Доказів, що у вказаний період відповідачкою спожито електричної енергії в меншому обсязі та в розрахунок внесено борг за інший період матеріали справи не містять.

Сам факт несплати вартості послуг та відсутності претензій до 2022 року не свідчить про необґрунтованість позову, оскільки він не містить вимог про стягнення боргу за період до 2022 року.

Доводи ОСОБА_2 про повторне звернення ПрАТ «Харківенергозбут» з аналогічними вимогами та зловживанням правом є необґрунтованими, оскільки за частиною 3 статті 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, скасування судового наказу лише свідчить про існування спору про право, а тому цивільним процесуальним законодавством передбачено можливість звернення з аналогічними вимогами у порядку позовного провадження.

Щодо заперечення ОСОБА_2 , що ПрАТ «Харківенергозбут» неправомірно було припинено подачу електроенергії до її будинку, оскільки м. Дергачі є територією активних бойових дій, де згідно з Постановою КМУ № 206, відключення населення заборонено, то правомірність вказаних дій товариства не є предметом даного спору.

У разі незгоди з діями ПрАТ «Харківенергозбут» щодо припинення електропостачання ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися з окремим позовом до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина