Справа № 128/3257/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Шевчук Л.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами: №2869435 від 04.05.2024, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою в розмірі 20200,00 грн., з яких: 6200,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 0,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою; №79796986 від 23.02.2024, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою в розмірі 55200,00 грн., з яких: 13800,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 41400,00 грн. сума заборгованості за відсотками; №30757-01/2024 від 04.05.2024, що укладений між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою в розмірі 80000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 60000,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач на підставі договорів Факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, №24052025 від 04.05.2025, є новим кредитором за вказаними електронними кредитними договорами, за якими у ОСОБА_1 виникла заборгованість у загальному розмірі 155400,00 грн.

Представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Борусевичем С.Й. подано відзив на позовну заяву (а.с. 89-97), у якомузазначено наступне.

Щодо договорів позики №2869435 від 04.05.2024 та №79796986 від 23.02.2024, то позивачем не надано належних і допустимих доказів укладення договорів позики та перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки грошових коштів, а також наявності права вимоги у первісного кредитора та як наслідок, у нового кредитора, оскільки не надано доказів ідентифікації первісним кредитором особи позичальника, не надано доказів перерахування первісним кредитором позичальнику сум позики. А також через відсутність у документах по договору факторингу від 14.06.2021 зазначення ціни продажу, позивачем не доведено факт переходу від первісного кредитора до позивача права на звернення до суду із даним позовом. Окрім того, нарахована позивачем неустойка (пеня) в сумі 22000,00 грн. по договору позики від 04.05.2024 суперечить нормам ЦК України, а саме «Прикінцевим та перехідним положенням», згідно яких у період дії воєнного стану заборонено нараховувати такий вид відповідальності позичальнику.

Щодо договору про надання фінансового кредиту №30757-01/2024 від 20.01.2024, то окрім вищевказаного, вважає, що наданий позивачем лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 №3466_00 про перерахування суми кредиту в розмірі 20000,00 грн. на картку не містить відомостей про відправника та отримувача коштів, а також підставу перерахування коштів. З огляду на вищевикладене вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Окрім того, зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 15000,00 грн., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 102-116), у якому представник позивача вказує, що всі договори із відповідачкою первісними кредиторами було укладено відповідно до норм чинного законодавства, як електронні правочини, за ініціативою позичальника. Перед їх укладенням позичальника первісними кредиторами було ідентифіковано. Вказаними кредитними договорами сторонами було узгоджено всі істотні умови даних кредитних договорів. Отже, факт укладення відповідачкою електронних кредитних договорів підтверджується належними та допустимими доказами. Позичальник, отримавши кредитні кошти на картковий рахунок, що нею ж був вказаний у кредитних договорах ( НОМЕР_1 ), не виконували умов кредитних договорів, не сплачувала відсотки за користування кредитними коштами, відтак, має заборгованість за цими кредитними договорами. Щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами, то вважає, що позивачем надано всі необхідні, належні та допустимі докази на підтвердження права вимоги позивача за кредитними договорами, що укладені відповідачкою із первісними кредиторами. Щодо зазначеної представником відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., то вважає, що відповідачкою не надано доказів понесення таких витрат, а також, з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним.

Також, у даній відповіді на відзив міститься клопотання представника позивача про витребування доказів, в задоволення якого ухвалою суду від 03.02.2026 відмовлено.

Представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Борусевичем С.Й. подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. 126-127), у якому представник відповідачки зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів укладення договорів позики, адже відсутні довідки про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 ; позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав вимоги, у первісного кредитора існувало право вимоги до відповідачки саме у тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо суми позики та пені; подані договори факторингу та складені на їх підставі додаткові угоди, акти прийому-передачі, не містять сум, які фактор має сплатити клієнту за придбані ним права вимоги. З огляду на вказане, вважає, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачкою та наявність права звернення до суду із даним позовом. Окрім того, відповідачка є дружиною військовослужбовця призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, отже користується відповідними пільгами.

Ухвалою суду від 11.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ», розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.05.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2869435, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «05b6fi». Даним договором сторони погодили суму позики 5000,00 грн, строк позики 10 днів, процентну ставку 0,825% на день, яка діє протягом строку договору 10 днів. Дата надання позики 04.05.2024, дата повернення позики 14.05.2024, денна процентна ставка 0,825%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%/день, пеня 2,70% день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 175,59%, орієнтовна загальна вартість позики 5412,50 грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 4) (а.с. 10-12).

Згідно з додатком №1 до даного договору сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 13).

14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами п. 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. (а.с. 17-20).

Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.4 Договору загальна сума прав вимоги, що відступається за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в Додаткових угодах до цього Договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта. Моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта.

Тобто, сторони договору передбачили обов`язок фактора сплатити кошти на користь клієнта за відступлення клієнтом фактору прав вимоги за кредитними договорами.

28.07.2021 сторонами договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 уклали додаткову угоду №2, якою було внесено зміни до п. 1.3 Договору та викласти його в наступній редакції: «Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства». Решта положень Договору залишається без змін та діють в частині, що не суперечить даній додатковій угоді (а.с. 21).

13.06.2022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) уклали Додаткову угоду №7 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до якої п. 9.1 Договору викладено у наступній редакції: «Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками Сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» (а.с. 22).

25.09.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) уклали Додаткову угоду №37 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до якої: загальна суму прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників №31 від 25.09.2024 становить …... В якості ціни продажу згідно реєстру боржників №31 від 25.09.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить …. від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить ….. Загальна вартість прав вимоги, що відступається згідно реєстру боржників №32 від 25.09.2024 становить …. В якості ціни продажу згідно реєстру боржників №30 від 19.08.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить … від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить …. У випадках передбачених цією додатковою угодою, сторони керуються положеннями договору. Дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною Договору. Положення даної додаткової угоди діють виключно щодо реєстру боржників №31 від 25.09.2024 та реєстру боржників №32 від 25.09.2024 і не замінюють порядок оплати інших реєстрів (а.с. 23).

Відповідно до копії акта прийому-передачі реєстру боржників №31 від 25.09.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №31 від 25.09.2024 кількістю 4301, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає …… (а.с. 24).

Відповідно до витягу з реєстру боржників №31 від 25.09.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, клієнтом передано фактору право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №2869435 від 04.05.2024 сума основного боргу 6200 грн., сума заборгованості за пенею 14000,00 грн., сума заборгованості разом 20200,00 грн. (а.с. 25).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №2869435 від 04.05.2024 за період з 04.05.2024 по 25.09.2025, станом на 25.09.2025 заборгованість ОСОБА_1 за договором позики складає 20200,00 грн., з яких: 6200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14000,00 грн. заборгованість за пенею (а.с. 14-15).

При цьому за вказаним розрахунком заборгованості вбачається, що первісним кредитором відповідачці 04.05.2024 було надано кредит в сумі 5000,00 грн. та 09.05.2024 було надано кредит в сумі 2000,00 грн.

Разом із тим, відповідно до п. 6 договору позики №2869435 від 04.05.2024 визначено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору про продовження строку кредитування або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.

Проте, позивачем не надано суду жодного доказу укладення між первісним кредитором та позичальником (відповідачкою) додаткової угоди щодо продовження строку кредитування або строку виплати позики, зокрема, щодо надання 09.05.2024 коштів в сумі 2000,00 грн.

На а.с. 26 міститься копія платіжної інструкції №459 від 27.09.2024, згідно якої ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти в сумі 2935295,95 грн. як плату за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди №37 від 25.09.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021.

23.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №79796986, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «75583». Даним договором сторони погодили суму позики 13800,00 грн, строк позики 30 днів, процентну ставку 2,5% на день. Дата надання позики 23.02.2024, дата повернення позики 23.03.2024, денна процентна ставка 2,5%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%/день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 114432,08%, орієнтовна загальна вартість позики 24150,00 грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 4) (а.с. 27-29).

Згідно з додатком №1 до даного договору сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 29-зворот - 30).

14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами п. 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.4 Договору загальна сума прав вимоги, що відступається за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в Додаткових угодах до цього Договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта. Моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта.

Тобто, сторони договору передбачили обов`язок фактора сплатити кошти на користь клієнта за відступлення клієнтом фактору прав вимоги за кредитними договорами.

28.07.2021 сторонами договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 уклали додаткову угоду №2, якою було внесено зміни до п. 1.3 Договору та викласти його в наступній редакції: «Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства». Решта положень Договору залишається без змін та діють в частині, що не суперечить даній додатковій угоді.

13.06.2022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) уклали Додаткову угоду №7 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до якої п. 9.1 Договору викладено у наступній редакції: «Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками Сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.».

19.07.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) уклали Додаткову угоду №31 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до якої: загальна суму прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників №27 від 19.07.2024 становить …... В якості ціни продажу згідно реєстру боржників №27 від 19.07.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить …. від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить ….. У випадках передбачених цією додатковою угодою, сторони керуються положеннями договору. Дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною Договору. Положення даної додаткової угоди діють виключно щодо реєстру боржників №27 від 19.07.2024 і не замінюють порядок оплати інших реєстрів (а.с. 35).

Відповідно до копії акта прийому-передачі реєстру боржників №27 від 19.07.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №27 від 19.07.2024 кількістю 4963, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає …… (а.с. 36).

Відповідно до витягу з реєстру боржників №27 від 19.07.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, клієнтом передано фактору право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №79796986 сума основного боргу 13800,00 грн., сума заборгованості за відсотками 41400,00 грн., сума заборгованості разом 55200,00 грн. (а.с. 37).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №79796986 від 23.02.2024 за період з 23.02.2024 по 19.07.2024, заборгованість ОСОБА_1 складає 55200,00 грн., з яких: 13800,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 41400,00 грн. заборгованість по відсотках (а.с. 31-33).

На а.с. 38 міститься копія платіжної інструкції №374 від 26.07.2024, згідно якої ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти в сумі 3295279,05 грн. як плату за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди №31 від 19.07.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021.

20.01.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 , на підставі заявки-анкети на отримання фінансового кредиту в ТОВ «Аванс Кредит» (а.с. 54-55), укладено договір про надання фінансового кредиту №30757-01/2024, відповідно до умов якого сума кредиту становить 20000,00 грн., кредит надається строком на 120 днів, дата надання кредиту 20.01.2024, дата погашення кредиту 18.05.2024. За користування кредитом нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована та становить 2,50% в день. Кредит надається клієнту в безготівковій формі та перераховуються на картку №4441-11ХХ-ХХХХ-0193 (а.с. 44-49).

Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №30757-01/2024 сторонами було погоджено графік платежів, відповідно до якого на період строку дії договору, а саме з 20.01.2024 по 15.05.2024 сума процентів за користування кредитними коштами становить 60000,00 грн. (а.с. 49-зворот - 50).

На а.с. 51-53 містяться паспорт споживчого кредиту.

Як вбачається з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_00 від 30.01.2025, 20.01.2024 було перераховано кошти на платіжну карту клієнта № НОМЕР_2 на суму 20000 грн. (а.с. 57).

24.05.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір факторингу №24052024, відповідно до розділу 1 якого, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до треті осіб боржників, включаючи сума основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойку (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржника грошових вимог та інші дані зазначаються в реєстрі боржників, які формуються згідно Додатку №1 та невід`ємною частиною договору. Перехід від кілєнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, та набуває відповідні права вимоги. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно реєстру боржників в електронному вигляді за формою, наведеною у додатку №4 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №5) (а.с. 60-64).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 даного договору факторингу, загальна сума прав вимоги, що відступається за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, який складається та підписується в день укладення даного договору. Загальна сума прав вимоги, що відступається за договором (без урахування штрафних санкцій) складає …, а з урахуванням штрафних санкцій - ….. Ціна продажу за договором 6971277,86 грн..

Тобто, сторони договору передбачили обов`язок фактора сплатити кошти на користь клієнта за відступлення клієнтом фактору прав вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №24052024 від 24.05.2024, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 10936, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу №24052024 від 24.05.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості (без урахування штрафних санкцій) складає …. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу №24.052024 від 24.05.2024, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає (а.с. 65).

З копії платіжної інструкції №21383 від 30.05.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «Аванс Кредит» кошти в сумі 6971277,86 грн. як плату за відступлення прав вимоги за договором факторингу №24052024 від 24.05.2024 (а.с. 67).

Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу №24.052024 від 24.05.2024, клієнтом передано фактору право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №30757-01/2024 сума основного боргу 20000,00 грн., сума заборгованості за процентами за користування кредитом 60000,00 грн., сума заборгованості разом 80000,00 грн. (а.с. 66).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №30757-01/2024 від 20.01.2024 за період з 20.01.2024 по 18.05.2024 станом на 24.05.2024 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором не погашена, заборгованості складає 80000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 60000,00 грн. заборгованість по сплаті відсотків (а.с. 58, 58-зворот).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з договорів позики та кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до його умов та вимог ЦК України.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12). Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Також Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа №301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі №2-879/11 (провадження №61-10005св21).

Позивачем, на підтвердження факту перерахування коштів первісним кредиторам за договорами факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 та №24052024 від 24.05.2024, надано копії платіжних інструкцій: №459 від 27.09.2024 (а.с. 26), №374 від 26.07.2024 (а.с. 38) та №21383 від 30.05.2024 (а.с. 67).

Проте, додаткова угода №37 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 23), акт прийому-передачі реєстру боржників №31 до договору факторингу №14/06/21 від 25.09.2024 (а.с. 24), додаткова угода №31 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 35), акт прийому-передачі реєстру боржників №27 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 36) не містять зазначення суми грошових коштів, які фактор має сплатити клієнтові за відступлення права вимоги по реєстрам боржників №31 від 25.09.2024 та №27 від 19.07.2024.

Тобто, встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, зокрема, перевірити чи новим кредитором в повному обсязі було сплачено первісному кредитору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти за відступлення прав вимоги до боржників, в тому числі й до відповідачки ОСОБА_3 , суд позбавлений можливості.

Окрім того, як вбачається з Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, зокрема у п. 1.1 сторонами договору визначено, що за цим договором відступається право грошової вимоги до боржників, строк виконання зобов`язань за якими на став, і застереження щодо виникнення у майбутньому таких прав грошової вимоги не міститься. Проте, позивачем пред`явлено вимоги до відповідачки за договорами позики, які було укладено 04.05.2024 та 23.02.2024, тобто вже після укладення між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021.

Також, суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту перерахування первісним кредитором, а саме ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» сум позики (5000,00 грн.та 13800,00 грн.) на користь відповідачки.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач просив розгляд справи провести в порядку спрощеного провадження, а в разі, якщо розгляд справи буде проводитися в порядку загального позовного провадження, то у відсутність представника позивача.

Окрім того, як вже зазначалося, судом залишено без задоволення заявлене представником позивача клопотання про витребування доказів з підстав того, що дане клопотання представником позивача заявлено із порушеннями ч. 2 ст. 83 ЦПК України та не обгрунтовано поважність причин пропуску визначеного ЦПК України строку на його подання, а по суті, його було заявлено лише після подачі представником відповідачки відзиву із зазначенням обставин, з яких представник відповідачки вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2040/20).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачкою та наявність права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики №2869435 від 04.05.2024 та №79796986 від 23.02.2023, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №30757-01-2024 від 20.01.2024 суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Так, згідно із статтею 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно дост.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При укладенні кредитного договору №30757-01/2024 від 20.01.2024 відповідачка сама надала відомості, які її ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер телефону, картку. Саме на вказаний нею номер телефону первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» було направлено одноразовий ідентифікатор, яким відповідачка скористалався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка вчинила ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, зокрема й заповнивши заявку-анкету на отримання фінансового кредиту в тОВ «Аванс Кредит» (а.с. 54-55), і підписала його та вказану заявку-анкету, поспорт споживчого кредиту, інформаційне повідомлення споживача електронним підписом «W3416». В свою чергу позикодавцями було проведено ідентифікацію та верифікацію клієнта - відповідачки.

Судом прийнято до уваги, як те вбачається з алгоритму укладення електронних кредитних договорів, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. Відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.

Порядок укладення договору в електронній формі узгоджено сторонами правочину.

Отже, судом встановлено, що кредитний договір укладено між відповідачкою та фінансовою установою в електронній формі, який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, при укладенні якого його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, пред`являючи вимоги про повернення суми кредиту, просив стягнути, крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чиє інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).

Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача.

Як вбачається із повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 (а.с. 57), останнє на виконання умов договорів із ТОВ «Аванс Кредит» №ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022, тобто за дорученням останнього, успішно здійснив: 20.01.2024 транзакцію №333958085 в сумі 20000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 .

Вказаний вище платіжний засіб - платіжна картка №НОМЕР_2 була вказана позичальником ОСОБА_1 у кредитному договорі (п. 1.6) (а.с. 44-49), що укладені нею із ТОВ «Аванс Кредит», а також у її заявці-анкеті клієнта на отримання фінансового кредиту в ТОВ «Аванс Кредит» (п. 17) (а.с. 54-55).

Такий спосіб перерахування коштів у рахунок кредиту визначено умовами кредитного договору із вказаним позикодавцем.

Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі №478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Із розрахунків заборгованості вбачається, що:

- за кредитним договором №30757-01/2024 від 20.01.2024 заборгованість становить 80000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 60000,00 грн. заборгованість по відсотках (а.с. 58).

З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтується, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався факт отримання ним кредиту, а також розмір заборгованості, визначений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».

Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою 20.01.2024 кредиту в розмірі 20000,00 грн. за договором №30757-01/2024 від 20.01.2024, що укладений між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою ОСОБА_1 ..

Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення тіла кредиту за вищевказаними договорами, як і того, що нею такі кошти не отримувалися, відповідачкою та її представником суду не було надано та матеріали справи не містять.

Відповідачкою та її представником не спростовано розмір заборгованості, визначений позивачем за тілом кредиту по вказаному кредитному договлору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту по договору №30757-01/2024 від 20.01.2024 в сумі 20000,00 грн..

Також позивач просив суд стягнути із відповідачки заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором в сумі 60000,00 грн..

Щодо вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі №462/5025/20, яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України.

Суд враховує, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%.

Договір №30757-01/2024 про надання фінансового кредиту було укладено між сторонами правочину 20.01.2024 та п. 1.2 Договорів визначено, що метою надання кредиту є власні потреби клієнта. Тобто, даний Договір було укладено після набрання чинності цим Законом та відповідно після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Однак позивач при проведені розрахунку заборгованості по процентам вказаних положень не врахував.

Водночас, суд відмічає, що за період з моменту видачі кредитних коштів (20.01.2024) і до 21 квітня 2024 року, позивач правомірно здійснив нарахування процентів за процентною ставкою 2,50% в день. Проте, починаючи із 22 квітня 2024 року по 18 травня 2024 позивач мав право нараховувати проценти не вище встановленого максимального розміру 1,5%. В цей же час позивач продовжував здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою в розмірі 2,50%, визначеною у договорах, що не відповідає викладеним вище нормам Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне провести перерахунок процентів за користування кредитними коштами, з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування»: сума відсотків за користування кредитом становить 46500,00 грн. (20000,00 (сума кредиту) х 2,50% на день х 93 дні (з 20.01.2024 по 21.04.2024 включно). З 22 квітня 2024 року по 18.05.2024 включно, дату повернення суми кредиту, що визначена умовами кредитного договору 8100,00 грн. (20000,00 грн. х 1,5% х 27 днів). Тобто, заборгованість за процентами за період з 20 січня 2024 року до 18 травня 2024 року, яка розрахована виходячи із максимально допустимого розмір денної процентної ставки, визначеного Законом України «Про споживче кредитування» становить 54600,00 грн. (46500,00 грн. + 8100,00 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідачки.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як вже зазначалося вище, судом було досліджено надані позивачем докази на підтвердження факту переходу від первісного кредитора ТОВ «Аванс Кредит» до позивача прав вимоги за кредитним договором, що укладений між первісним кредитором та відповідачкою. Вказані докази суд приймає до уваги, як належні та допустимі і які підтверджують даний факт та право позивача на звернення до суду із позовом про стягнення із відповідачки заборгованості за даним кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за кредитним договором №3057-01/2024 від 20.01.2024 в сумі 74600,00 грн..

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими та недоведеними.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №102244 від 18.03.2025. (а.с. 1).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1453,44 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (48,00%).

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1082 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 81, 141, 263-265, 279, 280, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №30757-01/2024 від 20.01.2024 в сумі 74600 (сімдесят чотири тисячі шістсот) гривень 00 копійок, з яких: 20000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 54600,00 грн. заборгованість за відсотками.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса: 03032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , рах. № НОМЕР_3 в АТ «ТАСкомбанк»;

Відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканка АДРЕСА_1 .

Суддя Л.П. Шевчук