Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі головуючого судді Козлова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.03.2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 3912665, за яким споживачу був наданий кредит у сумі 8000 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за його використання шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника. 30.11.2021 року укладено договір № 30112021, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором № 3912665. 23.05.2024 року укладено договір № 23/05/24, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за договором № 3912665. ОСОБА_1 має загальний розмір заборгованості за договором № 3912665 від 29.03.2021 р. в сумі 26240 грн., з яких борг за тілом кредиту 8000 грн., борг за процентами 18240 грн. Також позивач поніс витрати в сумі 13000 грн. на правничу допомогу. Таким чином просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» борг за договором № 3912665 від 29.03.2021 року в розмірі 26240 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та на правову допомогу у розмірі 13000 грн.

Не погоджуючись із позовом представник відповідача, адвокат Деменкова Є. С., подала відзив, де вказувала, що ОСОБА_1 заперечує проти позовних вимог, вказуючи, що позивач не довів того, що відповідач з власної ініціативи звертався до ТОВ «Авентус Україна» з заявою на отримання кредиту, а подана позивачем копія договору 3912665 не має підпису сторін. Також Правила ТОВ «Авентус Україна» в нечитабельному вигляді. Отже, матеріали справи не містять доказів існування між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин. Також позивач не довів перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 , а розрахунок заборгованості не підтверджений первинними документами. Отже, ТОВ «Факторинг Партнерс» не може бути наділено правом вимоги до відповідача за неукладеним договором № 3912665. Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 13000 грн., то вважали такі витрати дуже завищеними, які не відповідають прайс-листу адвокатського об`єднання, оскільки за прайс-листом усна консультація з вивченням документів вартує 2000 грн. за одне питання або від 1500 грн/година, складання позовної заяви вартує 3000 грн. або від 1500 грн/година, а позивач застосував максимальні ставки (2000 за консультацію та 3000 грн/година за позов), враховуючи, що позовна заява є типовою, тому максимальні ставки є необґрунтованими. Також позивач не надав доказів, чому саме було витрачено адвокатом 2 години на консультацію та 3 години на складання позову без детального опису, що робить вимогу про стягнення 13000 грн. необґрунтованими та непропорційними ціні позову, а також створить надмірний тягар на відповідача. На підставі переліченого просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Не погоджуючись із позовом представник ТОВ «Факторинг Партнерс» надав відповідь на відзив, де вказував, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора. Так договір 3912665, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 підписано останньою одноразовим ідентифікатором, а в договорі зазначені всі дані про відповідача. Факт перерахування кредитних коштів у сумі 8000 грн. підтверджено листом ТОВ «ФК Контрактовий дім» на картковий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, тому не відкривало рахунки відповідачу, внаслідок чого не може надати інформацію про рух коштів у виписці по рахунку. Відповідно до договору процентна ставка становить 1,90% у межах строку кредиту. Згідно з п. 1.5.1 Договору була визначена знижена процентна ставка 0,95% в день, обрахована відповідачці за період з 29.03.2021 р. по 27.04.2021 р., а за період з 28.04.2021 р. по 25.08.2021 р. за стандартною процентною ставкою. Також неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається представник відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за договором позики і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. На підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року; прайс-лист Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затверджений Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 року; Заявку на надання юридичної допомоги №356 від 03.11.2025 року; Витяг з Акту №23 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року. Отже, заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу обґрунтована та спів мірна зі складністю справи. Враховуючи викладене, просив суд позов ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 5 січня 2026 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

Представники ТОВ «Факторинг Партнерс» не висловили заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 30 січня 2026 року було в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Деменкової Є. С., про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із викликом сторін відмовлено.

Таким чином суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).

Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19.

Судом було встановлено, що 29.03.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора було укладено договір № 3912665, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 8000 грн. строком на 30 днів зі сплатою за його користування 1,90% відсотків на день, що становить 4560 грн. (8000х30х0,019=4560) та підтверджується графіком платежів, що є невід`ємною частиною даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на платіжну карту позичальника № НОМЕР_2 .

Таким чином суд дійшов висновку, що договір № 3912665 був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між нею та ТОВ «Авентус Україна» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Суд при цьому встановив, що згідно інформації ТОВ «ФК Контрактовий дім» від 10.11.2025 року на підставі укладеного договору із ТОВ «Авентус Україна» від 08.07.2020 року № 087/20-П та інформації ТОВ «Авентус Україна» від 11.11.2025 року вбачається, що грошові кошти в сумі 8000 грн. за договором № 3912665 були зараховані 29.03.2021 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 через платіжну систему Easy Pay через ідентифікатор № 927727694.

Отже, суд відкидає посилання представника ОСОБА_1 на те, що без первинних бухгалтерських документів не було доведено факт отримання відповідачкою кредиту в сумі 8000 грн. за договором № 3912665 від 29.03.2021 року, оскільки зі свого боку остання не подала виписки з належного їй рахунку за 29.03.2021 року, зважаючи на те, що ані ТОВ «Авентус Україна», ані позивач не є банківськими установами, здійснюючи діяльність з надання фінансових послуг без відкриття рахунку, тому вони не могли мати первинні банківські документи щодо перерахування коштів відповідачці.

У свою чергу ТОВ «ФК Контрактовий дім» на підставі договору із ТОВ «Авентус Україна» надав відомості про успішне зарахування коштів 29.03.2021 року в сумі 8000 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 , належний відповідачці.

В цьому сенсі судом було також враховано п. 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.11.2021 року № 113, за яким договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог п. 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_3 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Таким чином суд відкидає посилання представника ОСОБА_1 на відсутність у договорі № 3912665 від 29.03.2021 року повних реквізитів картки відповідачки, оскільки це суперечило б вимогам НБУ.

Також судом було встановлено, що 30.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 30112021, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги за кредитним договором № 3912665 від 29.03.2021 року, що підтверджується безпосередньо реєстром боржників від 30.11.2021 року, з виписки з якого вбачається наявність боргу у відповідача за таким договором в сумі 26240 грн., з яких борг за тілом кредиту 8000 грн., борг за відсотками 18240 грн.

Також встановлено, що 23.05.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір № 23/05/24, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги за кредитним договором № 3912665 від 29.03.2021 року, що підтверджується додатковою угодою № 1 до такого договору, укладеної між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс», та безпосередньо реєстром боржників, з виписки з якого вбачається наявність боргу у відповідача за таким договором в сумі 26240 грн., з яких борг за тілом кредиту 8000 грн., борг за відсотками 18240 грн., а також витягом з Реєстру заборгованості № 1.

За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином в судовому засіданні на підставі належних доказів було підтверджено, що права вимоги за договором № 3912665 від 29.03.2021 року, укладеним ТОВ «Авентус Україна» із первісним кредитором, з рештою перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс», внаслідок чого суд встановив факт переходу права вимоги за таким договором до позивача.

Доказів проведення оплати ОСОБА_1 боргу за договором № 3912665 відповідачкою суду не було надано.

Отже, суд встановив, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 3912665 від 29.03.2021 року щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яку наразі вона повинна сплатити на користь позивача.

Таким чином суд відкидає доводи представника ОСОБА_1 про недоведеність факту укладення відповідачкою договору із ТОВ «Авентус Україна» № 3912665 від 29.03.2021 року, з умовами якого вона була ознайомлена, а також посилання на недоведеність отримання грошових коштів відповідачкою від первісного позикодавця.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Факторинг Партнерс» суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене вмотивування, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК.

При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до умов договору № 3912665 позикодавець надав позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договорами, строком відповідно на 30 днів.

Таким чином суд відхиляє посилання позивача на доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі з нарахованих відсотків, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідними договорами проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості, тобто поза межами строку дії договору № 3912665.

Отже, суд зазначає, що нарахування ОСОБА_1 відсотків за межами дії укладеного відповідачкою договору № 3912665 суперечить вимогам закону.

Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Таким чином суд встановив наявність боргу ОСОБА_1 перед позивачем за договором від 29.03.2021 року № 3912665 саме в сумі 12560 грн., з яких 8000 грн. борг за кредитом та 4560 грн. борг з відсотків, що повністю узгоджується із умовами такого договору.

Отже, суд зауважує, що позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з ОСОБА_1 боргу на загальну суму 12560 грн.

Суд також зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за договором № 3912665 від 29.03.2021 року строки позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. підтверджуються наступними доказами.

Так за договором № 02-07/2024, укладеним між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» 02.07.2024 року про надання правової допомоги, за яким адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги позивачу відповідно до прайс-листу до договору, вартість якої узгоджується у окремих заявках на надання юридичної допомоги.

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 356 від 03.11.2025 року узгоджено перелік та вартість послуг щодо надання правової допомоги з супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на суму 13000 грн. (2 години по 2000 грн. за надання усної консультації з вивчення документів та 3 години по 3000 грн. за складання позовної заяви для подачі до суду), надання якої підтверджується актом № 23 від 28.11.2025 року.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Натомість, суд вважає, що при визначенні витрат на правничу допомогу по даній справі не дотримано розумність їх розміру, на що вказував представник Гидулянової О. М., враховуючи незначну складність справи та її однотипність.

Таким чином суд, враховуючи клопотання представника ОСОБА_1 про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, вважає, що послуги АО «Лігал Ассістанс» за консультацію та складання позовної заяви на суму 13000 грн. позивачу на переконання суду, як суттєво завищенні, підлягають зменшенню до 2000 грн.

При цьому судом було враховано однотипність складених в інтересах ТОВ «Факторинг Партнерс» таким адвокатським об`єднанням позовних заяв, що не зумовлює витрачання значного обсягу часу та зусиль правника, враховуючи також, що доказів проведення оплати таких послуг матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з визначеного судом розміру витрат на правничу допомогу по даній справі, зважаючи на критерій розумності їх розміру та приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають зменшенню у даному випадку за клопотанням представника відповідача до 2000 грн.

При цьому враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс», то встановлений судом розмірі витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн. підлягає частковому стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто сумі 957,32 грн. (12560 / 26240 х 2000 = 957,32).

Також відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати ТОВ «Факторинг Партнерс» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто сумі 1159,50 грн. (12560 / 26240 х 2422,40 = 1159,50).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість в розмірі 12560 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати з оплати судового збору в сумі 1159,50 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 957,32 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 3 лютого 2026 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», , юридична адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця 6 офіс 521.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д. О. Козлов