УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року

м. Київ

справа №760/23480/25

провадження № 61-955ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нортем Офелія» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до товариства з обмеженою відповідальністю «Нортем Офелія», третя особа - державне підприємство «Сетам», про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до товариства з обмеженою відповідальністю «Нортем Офелія» (далі - ТОВ «Нортем Офелія»), третя особа - державне підприємство «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), про витребування майна.

Заява обґрунтована тим, що з 25 січня 2010 року він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 02 липня 2009 року між ним та акціонерним комерційним банком «Аркада» (далі - АКБ «Аркада») був укладений договір про іпотечний кредит для участі у фонді фінансування будівництва, з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором також був укладений договір іпотеки, предметом якого були майнові права на вказану квартиру, що на той час будувалася. 09 листопада 2022 року між АКБ «Аркада» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аргумент консалтинг» (далі - ТОВ «Аргумент консалтинг») укладено договір про відступлення права вимоги за зазначеним кредитним договором та договором іпотеки, з урахуванням того, що за ним вже було зареєстровано право власності на збудовану квартиру. 11 листопада 2023 року ТОВ «Аргумент консалтинг» відступило право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю «СПА Партнерс Груп», яке, в свою чергу, 28 серпня 2023 року відступило його

ТОВ «Нортем Офелія». 19 червня 2025 року ТОВ «Нортем Офелія»,

як іпотекодержатель, зареєструвало право власності на зазначену квартиру на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку», посилаючись на наявність частково невиконаних ОСОБА_1 зобов`язань за договором. ТОВ «Нортем Офелія» набуло право власності на спірну квартиру з порушенням вимог закону, що зумовлює намір ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про витребування квартири з чужого незаконного володіння. За таких обставин, вказує, що між ним та ТОВ «Нортем Офелія» існує спір щодо права власності на зазначене майно. Також, зазначає, що можливе подальше відчуження квартири поточним титульним власником до моменту вирішення спору позбавить його реальної можливості виконати майбутнє судове рішення. У разі зміни власника повернення квартири стане фактично неможливим, адже витребування можливе лише від відповідача у справі. Вказує, що на офіційному веб-сайті ДП «Сетам» вже розміщено оголошення про проведення 28 серпня 2025 року електронних торгів, на які виставлена спірна квартира, що підтверджує реальну та безпосередню загрозу її відчуження. До участі у торгах уже подано 12 заявок.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича М. Г., задоволено.

Накладено арешт на квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ТОВ «Нортем Офелія», та заборонено вчиняти з вказаним нерухомим майном будь-які юридично значимі дії, направлені на його відчуження, іншим способом зміну власника, передачу

в іпотеку, обтяження, перереєстрацію, зміну ідентифікуючих даних (адреси, технічних характеристик), реконструкцію, знищення до набрання законної сили рішенням суду, ухваленим за наслідком розгляду справи за позовом

ОСОБА_1 до ТОВ «Нортем Офелія», третя особа - ДП «Сетам» про витребування майна - вищевказаної квартири з чужого незаконного володіння.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, суть позовних вимог, про заявлення яких

у майбутньому зазначив позивач у поданій заяві, та беручи до уваги те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, суд зробив висновок, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Нортем Офелія» задоволено частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2025 року змінено, у зв`язку з чим абзац другий резолютивної частини судового рішення викладено

у наступній редакції.

Заборонено державним реєстраторам та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ТОВ «Нортем Офелія», у тому числі зміну власника, передачу в іпотеку, встановлення обтяжень, перереєстрацію, зміну ідентифікаційних даних (адреси, технічних характеристик), реконструкцію чи знищення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заборона вчиняти будь-які реєстраційні та юридично значимі дії щодо спірної квартири сама по собі унеможливлює її подальше відчуження, передачу в іпотеку, зміну власника чи інше вибуття з володіння відповідача. Такий захід є менш обтяжливим порівняно з арештом і водночас достатнім для запобігання будь-яким діям, які можуть призвести до зміни правового статусу майна до вирішення справи по суті.

20 січня 2026 року ТОВ «Нортем Офелія» шляхом формування документа

у підсистемі «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року, в якій просить судове рішення першої інстанції скасувати повністю, а судове рішення апеляційної інстанції скасувати у зміненій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку, щодо наявності підстав, передбачених статтями 149, 150,

153 ЦПК України, для задоволення заяви про забезпечення позову у справі

№ 760/23480/25. Вважає, що такий захід забезпечення позову буде перешкоджати виконанню судового рішення та порушуватиме майнові права товариства, а також товариства з обмеженою відповідальністю «Актив Енергозабезпечення», переможця електронних торгів, який не має можливості реалізувати своє право на придбане нерухоме майно через існування заборони. Зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму частини першої та другої статті 149

ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 150 ЦПК України, без урахування висновків викладених у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року

у справі № 524/7234/18 від 08 грудня 2021 року у справі № 757/42929/20. Вказує, що позивач після постановлення ухвали про забезпечення позову звернувся до суду першої інстанції із позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не з вимогами про витребування квартири із чужого незаконного володіння.

Перевіривши доводи касаційної скарги ТОВ «Нортем Офелія» у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності набуття відповідачем права власності на зазначену квартиру. Існує ризик подальшого вибуття майна з володіння ТОВ «Нортем Офелія», що унеможливить або суттєво ускладнить виконання майбутнього судового рішення, оскільки витребування майна можливе лише від відповідача, який є власником майна. Убачається, що спірна квартира дійсно була виставлена на електронні торги ДП «Сетам», призначені на 28 серпня 2025 року, до участі в яких подано 12 заявок, що в свою чергу свідчить не про гіпотетичну, а про реальну загрозу її подальшого відчуження. ОСОБА_1 скористався наданим йому правом та подав позовну заяву у встановлений законом строк, що підтверджується ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року, якою відкрито провадження у справі за його позовом про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав

або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача

від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать

або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати

у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому,

що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

у залежності до конкретного випадку.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,

в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання

чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася

з такою заявою, позовним вимогам.

На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2025 року

у справі № 752/3128/25 (провадження № 61-9286св25).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів

з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову

у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не

є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 зазначав, що існує реальна загроза втрати ним спірної квартири, оскільки поточний власник, ТОВ «Нортем Офелія», вже ініціювало її реалізацію на електронних торгах ДП «Сетам», а тому подальше відчуження квартири до ухвалення судового рішення унеможливить виконання майбутнього судового рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій врахувавши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, дійшли правильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову

ОСОБА_1 , змінив ухвалу районного суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, зокрема, в частині заборони державним реєстраторам та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, в тому числі зміну власника, передачу в іпотеку, встановлення обтяжень, перереєстрацію, зміну ідентифікаційних даних (адреси, технічних характеристик), реконструкцію чи знищення.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду, що такий захід є менш обтяжливим порівняно з арештом і водночас достатнім для запобігання будь-яким діям, які можуть призвести до зміни правового статусу майна до вирішення справи по суті.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Апеляційний суд вірно вказав, що, одночасне накладення арешту та встановлення заборони на відчуження майна у даному випадку є надмірними, оскільки досягнення мети забезпечення позову може бути забезпечено шляхом застосування одного, але достатнього заходу, заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження або зміни правового статусу квартири.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про формальний характер заяви про забезпечення позову, та як ОСОБА_1

належним чином у встановлений законом строк подав позовну заяву (ухвала Солом`янського районного суду від 13 жовтня 2025 року про відкриття провадження у справі).

Верховний Суд погоджується із такими висновками.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм матеріального тапроцесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Нортем Офелія» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до товариства з обмеженою відповідальністю «Нортем Офелія», третя особа - державне підприємство «Сетам», про витребування майна відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк