Ухвала

Іменем України

30 січня 2026 року

м. Київ

справа № 390/1252/23

провадження № 61-1062ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Гіріч Юлією Петрівною , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Карпенка О. Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Новоукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Новоукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства.

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

14 квітня 2025 року адвокат Юрах В. М., в інтересах ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області в складі судді Квітки О. О., від 30 квітня 2025 року заяву адвоката Юрах В. М., в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

відповідно до частини п`ятої статті 285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення, поданої представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд.

як вбачається із долучених до заяви матеріалів, адвокат Юрах В. М. уклав угоду із ОСОБА_4 (матір`ю відповідача по справі - ОСОБА_3 ).

Адвокат Юрах В. М. на підтвердження своїх повноважень подав до суду ордер та договір про надання правової допомоги від 27 березня 2025 року, де замовником зазначено ОСОБА_4 . У розділі Предмет договору зазначено, що замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у спірних сімейних правовідносинах щодо визнання батьківства в органах Державної реєстрації актів цивільного стану та в судових органах. Тобто відповідач по справі - ОСОБА_3 не уповноважував адвоката Юраха В. М. представляти його інтереси у вказаній цивільній справі, ОСОБА_4 уповноважила надавати правову допомогу у спірних сімейних правовідносинах, тому останній не має повноважень на ведення справи №390/1252/23 і, відповідно, підписувати документи та звертатися із заявами про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2025 року виправлено описку в тексті ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2025 року, де вказану «статтю 207 ЦПК України» замінено на «статтю 257 ЦПК України».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі № 6-788цс16 від 22 лютого 2017 року) суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Разом з цим, в тексті ухвали помилково зазначено пункт 2 частини першої статті 207 ЦПК України, замість правильного пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України;

судом встановлено, що під час виготовлення та оформлення рішення по справі допущено описку, яка є очевидною, при цьому її виправлення не змінює змісту рішення та має значення для належного виконання рішення суду.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року:

апеляційну скаргу адвоката Юраха В. М., в інтересах ОСОБА_3 задоволено;

ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2025 року скасовано;

справу № 390/1252/23 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає нормам процесуального права. Як вбачається із матеріалів справи судом першої інстанції 21 жовтня 2024 року було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Новоукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства.

звернувшись із заявою про перегляд заочного рішення адвокат Юрах В. М. надав до суду першої інстанції довідку від 12 лютого 2025 року № 1078 про те, що ОСОБА_3 дійсно в період з 11 вересня 2024 року по теперішній час (дата видачі довідки) перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. Таким чином, на день ухвалення заочного рішення у справі ОСОБА_3 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України;

залишаючи без розгляду суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_3 не уповноважував адвоката Юраха В. М. представляти його інтереси у цій справі. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 уклала з адвокатом Юрахом В. М. договір про надання їй правової допомоги від 27 березня 2025 року (а. с. 161-162). ОСОБА_3 є матір`ю відповідача у справі - Блащенка С. В. Адвокат Юрах В.М. на підтвердження своїх повноважень подав до суду ордер та зазначений договір про надання правової допомоги. Із договору вбачається, що замовником зазначено ОСОБА_3 . У розділі Предмет договору зазначено, що замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у спірних сімейних правовідносинах щодо визнання батьківства в органах Державної реєстрації актів цивільного стану та в судових органах;

відповідно до положень частин першої та другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документу, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об'єктивніперешкоди -у найближчий можливий строк;

дійсно ОСОБА_3 перебуває у місцевості, що обмежує свободу процесуальних дій гарантованих громадянам чинним законодавством. У такому випадку укладення письмової угоди про надання кваліфікаційної юридичної допомоги є неможливим. Таким чином на думку колегії суддів адвокат Юрах В. М. є належним представником ОСОБА_3 у цій справі, його повноваження підтверджуються ордером (частина четверта статті 62 ЦПК України). Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

22 січня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Гіріч Ю. П., в якій у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просила:

скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року;

ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2025 року залишити в силі.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст оскарженої постанови складено 22 грудня 2025 року і забезпечено надання доступу відбулося 24 грудня 2025 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

позов про визнання батьківства подано 11 липня 2023 року. На цей час відповідач, згідно матеріалів справи, перебував на військовій службі в ЗСУ. Судом неодноразово направлялись повістки з викликом до суду як у військову частину де служив відповідач так і на домашню адресу, а розгляд справи відкладався, але відповідачем дані виклики були проігноровані;

клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи заявлено позивачем 10 квітня 2024 року, майже через рік після подачі позову. І знову на виклик суду та експертів відповідач не з`являється, хоча на зазначений період він не перебував у полоні, а перебував у лавах ЗСУ;

заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області ухвалено 21 жовтня 2024 року. Відповідач перебував у полоні країни агресора з 11 вересня 2024 року. Враховуючи такі обставини, у відповідача була можливість протягом одного року та двох місяців заявити свою позицію у справі, а також реалізувати своє право через представника, але він даною можливістю не скористався;

в цивільно-процесуальному законодавстві відсутні виключення для цивільних чи для військових осіб щодо підстав неявки в судові засідання. Військовий може не брати участі в судових засіданнях, якщо є обставини, що унеможливлюють його участь (наприклад, бойові дії, виконання завдань оборони), що підтверджується документами (бойовий наказ), і він може просити про зупинення провадження або участь через представника, хоча його присутність є правом, а не обов`язком (якщо суд не визнав явку обов`язковою), і він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності, але це залежить від типу справи та рішення суду. Формальне перебування в ЗСУ або наявність довідки про службу без підтвердження бойових дій, переведення частини на воєнний стан не є підставою для зупинення процесу, згідно з позицією Верховного Суду;

жодної дії для реалізації свого права відповідачем вчинено не було за період понад рік, хоча дані обставини судом апеляційної інстанції були не враховані;

договір про надання правничої допомоги між адвокатом Юрах В. М. та матір`ю відповідача укладено в березні 2025 року, через півроку після ухвалення заочного рішення, в апеляційній скарзі зазначено, що в березні мати відповідача почала отримувати документи, серед яких також було заочне рішення, але не надано жодного доказу дати отримання, від якої слід було б відраховувати процесуальні строки;

умови правничого договору, укладеного між матір`ю відповідача та адвокатом Юрах В. М. не містять згоди відповідача на його укладення, більше того, під час судового засідання в апеляційній інстанції суддею колегії було задано питання адвокату: «Чи відома Вам позиція відповідача щодо даної справи? Чи спілкувались Ви з відповідачем з приводу укладення договору?» на що адвокатом було надано відповідь, що з відповідачем він не спілкувався жодним чином (смс повідомлення, дзвінки, відеозв`язок), і його позиція щодо даної справи йому не відома. Дана інформація міститься на диску запису судового засідання. Враховуючи такі обставини, адвокат фактично представляє інтереси не відповідача, а позицію його матері, яка може суттєво відрізнятись від позиції відповідача, враховуючи, що в засіданнях першої інстанції він не забажав брати участь, чи якимось іншим передбаченим законом чином висловити свої наміри;

цивільно-процесуальне законодавство містить норми, які передбачають процедуру оскарження заочного рішення. Фактично право відповідача на перегляд заочного рішення не порушено, він самостійно його не отримував, строки на його оскарження, враховуючи поважність причини не сплинули. Тому після усунення обставин (перебування у полоні, тощо), що перешкоджають відповідачу заявити свої права в даній справі, він зможе самостійно звернутись до суду за захистом своїх прав;

повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»;

у пунктах 4, 9 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; 9) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера;

повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом;

прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд;

адвокат Юрах В. М. уклав угоду із матір`ю відповідача. У розділі предмет договору зазначено, що замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у спірних сімейних правовідносинах щодо визнання батьківства в органах Державної реєстрації актів цивільного стану та в судових органах;

тобто, ОСОБА_3 не уповноважував адвоката Юраха В. М. представляти його інтереси у вказаній цивільній справі, тому останній не має повноважень на ведення справи № 390/1252/23 і, відповідно, підписувати документи та звертатися із заявами про перегляд заочного рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (частина перша статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже вказувала, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є підтвердженням наявності у адвоката повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги. Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24)).

Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах(частина четверта статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2025 року в справі № 214/3756/24 (провадження № 61-15267св24) вказано, що:

«32. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19 квітня 2024 року адвокат Заєць П. Л. як представник ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.

33. На підтвердження своїх повноважень адвокат Заєць П. Л. до позовної заяви додав ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1277883 від 12 квітня 2024 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 05 квітня 2024 року (а. с. 8), а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 9).

34. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року відкрито провадження у справі.

35. 03 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Є. В. подала до суду додаткові пояснення у справі, з яких вбачається, що ОСОБА_2 має статус полоненого.

36. З огляду на такі обставини суд першої інстанції надіслав адвокату Зайцю П. Л. листа з метою підтвердження ним своїх повноважень щодо представництва ОСОБА_2 , який перебуває у полоні.

37. Дійшовши висновку, що адвокат Заєць П. Л. не підтвердив свої повноваження щодо представництва ОСОБА_2 у суді, суд першої інстанції позов залишив без розгляду.

38. Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять доказів отримання адвокатом запиту суду щодо підтвердження ним своїх повноважень. Це позбавило адвоката Зайця П. Л. можливості надати до суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 05 квітня 2024 року, який був укладений між ним та цивільною дружиною ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка діє в інтересах останнього. Саме такий договір був доданий представником позивача до його апеляційної скарги (а. с.163-164).

39. З огляду на такі обставини апеляційний суд правильно виходив з того, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 257 ЦПК з підстав непідтвердження адвокатом наданих йому повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 , у зв`язку з чим обґрунтовано скасував ухвалу суду першої інстанції та направив справу для продовження розгляду.

40. Колегія суддів звертає увагу, що відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою статті 26 Закону № 5076-VІ одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

41. За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24).

42. Доводи касаційної скарги про те, що адвокат Заєць П. Л. не підтвердив своїх повноважень щодо правових підстав надання правничої допомоги саме ОСОБА_2 з огляду на те, що договір уклала його цивільна дружина, слід залишити поза увагою, оскільки не виключається право особи на представництво у випадку, коли вона не може особисто оформити доручення.

43. Так, частиною четвертою статті 27 Закону № 5076-VI визначено, що договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах».

Апеляційний суд встановив, що: згідно довідки від 12 лютого 2025 року № 1078 ОСОБА_3 дійсно в період з 11 вересня 2024 року по теперішній час (дата видачі довідки) перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України; ОСОБА_4 уклала з адвокатом Юрахом В. М. договір про надання їй правової допомоги від 27 березня 2025 року (а. с. 161-162); ОСОБА_3 є матір`ю відповідача у справі - ОСОБА_3 ; адвокат Юрах В. М. на підтвердження своїх повноважень подав до суду ордер та зазначений договір про надання правової допомоги. Із договору вбачається, що замовником зазначено ОСОБА_3 , а у розділі Предмет договору зазначено, що замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у спірних сімейних правовідносинах щодо визнання батьківства в органах Державної реєстрації актів цивільного стану та в судових органах; адвокат Юрах В. М. є належним представником ОСОБА_3 у цій справі, його повноваження підтверджуються ордером.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтовано.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Гіріч Юлією Петрівною, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Новоукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков