Справа № 490/4757/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

03 лютого 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

17.06.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, у якій позивач просив ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 14 501,00 грн, інфляційні втрати в сумі 9 078,06 грн та 3% річних у сумі 1 685,29 грн; моральну шкоду у розмірі 7 250,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 16.07.2021 року вона здійснила платіж у сумі 14 501,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , які згідно з платіжною інструкцією сплачувались нею за інформаційну послугу з огляду на те, що ФОП ОСОБА_2 був офіційним представником компанії «Траст Макворі Кепітал», яка в свою чергу займається інвестиційною діяльністю. Здійснюючи платежі ОСОБА_1 була переконана, що одержувач платежу (ФОП ОСОБА_2 ) був уповноваженим представником компанії «Траст Макворі Кепітал».

Позивач вказує, що між нею та відповідачем склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг, разом з тим правочин мав дефектний характер та зі сторони ФОП ОСОБА_2 був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Окрім цього ОСОБА_1 у позові зазначено, що з відповідачем не було ніяких домовленостей, жодних послуг відповідач їй не надавав, однак ці обставини не спростовують наявність споживчих правовідносин.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.06.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

09.12.2025 року у підготовче судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, у якій остання просить провести розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що дана справа не підсудна Центральному районному суду м. Миколаєва, з огляду на такі обставини.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з роз`ясненнями викладеними у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Жодна з перелічених у ст. 4 Закону України «Про захист прав споживача» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду. Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 07.04.2020 року по справі 743/534/16-ц визначила, що за пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у значенні цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Позивачем не обґрунтовані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, на правовідносини, що існували між позивачем та відповідачем не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи. Цивільно-процесуальний кодекс виділяє декілька видів територіальної підсудності: загальна (залежно від місця проживання фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи), альтернативна (за вибором позивача), виключна (залежно від характеру спірного правовідношення), за зв`язком справ.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України передбачено альтернативну підсудність (за вибором позивача). Зі змісту заявлених вимог та суб`єктного складу сторін вбачається, що предметом позову є стягнення на користь позивача з відповідача безпідставно отриманих коштів. Позивачем виступає фізична особа, відповідачем зазначено банк - юридичну особу.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ФОП ОСОБА_2 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Шевченкіського району у м. Харкові та відповідно територіальної юрисдикції (підсудності) Шевченківському районному суду міста Харкова.

Згідно зі ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено поняття «послуга» - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

В позовній заяві позивачка вказує, що вона не мала наміру замовляти у відповідача будь-яких послуг, тобто між ними ніколи не було і не має жодних домовленостей (угод, договорів, тощо), жодних послуг відповідно до зареєстрованих видів діяльності відповідач їй не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що правовідносини, які є предметом позову, не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підсудність даної справи належить визначати згідно з приписами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, відповідно до приписів якої не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), встановлюється можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин, позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року у справі № 636/4846/25 та у справі № 639/1073/25.

Суд, виходячи зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , вважає, що позивачка не є споживачем послуг, тому правовідносини, які є предметом позову, не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв`язку із наведеним, норми ч. 5 ст. 28 ЦПК України у даній справі не підлягають застосуванню.

В позовній заяві зазначено, що відповідач ФОП ОСОБА_2 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи наведене, справа не підсудна Центральному районному суду м. Миколаєва, а підлягає передачі Шевченківському районному суду міста Харкова (61202, м. Харків, пр. Перемоги, 52-В).

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Вирішуючи питання щодо передачі справи до іншого суду Центральний районний суд м. Миколаєва враховує висновки, викладені у постанові Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2025 року у справі №490/4752/25 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживачів.

Керуючись ст. ст. 30, 31, 32, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 про захист прав споживачів передати на розгляд за територіальною підсудністю Шевченківському районному суду міста Харкова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.М. Шолох