Справа № 358/1296/25 Провадження № 2/358/99/26
12 січня 2026 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Лебединець Г.С.,
секретар судового засідання Ведмеденко І.В.,
за участю представника позивача - адвоката Тітова А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Богуславської міської ради, Головного управління держгеокадастру у місті Києві та Київській області про визнання частково недійсним рішення Богуславської міської ради від 27.06.2012 року № 416-22-VI та скасування державної реєстрації земельної ділянки, -
Свій позов обгрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12 вересня 2013 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори зареєстрованим в реєстрі за номером 1-1161, вона є власником житлового будинку, з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , що належав померлому ОСОБА_3 на підставі договору на забудову посвідченого Богуславською держнотконторою 21.12.1962 року за реєстром №2388 та зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації 11.01.1993 року за реєстром №3634, запис в книзі №26.
Названий будинок загальною площею 99,50 кв.м. в т.ч. житловою площею 43,70 кв.м., 1969 року забудови, зазначений в плані згідно технічного паспорта Білоцерківського МБТІ №3634 від 22.03.2013 року літерою «А», погріб з шийкою - «Г/пг», мансарда нежитлова - «А/мс», прибудова - «а-1», прибудова - «а-2», сарай-прибудова - «б-1», літня кухня-сарай -«Б-1», сарай-прибудова - «б-2», сарай - «В-1», сарай - «Д-1», гараж «Ж-1», убиральня - «3-1», ганок - «а-3», балкон - «а4», огорожа «№1», огорожа «№2», хвіртка «№3».
Згідно копії вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 9309978 з датою формування 12.09.2013 року та копії технічного паспорта Білоцерківського МБТІ №3634 від 22.03.2013 року (додатки 3, 4, 5) підтверджується факт належності позивачці ОСОБА_1 гаража «Ж-1», 1979 року забудови.
На час отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, земельній ділянці, на якій знаходиться гараж « Ж-1 », що входить до складу житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , не було присвоєно кадастрового номера, у зв`язку із чим позивач вирішила отримати правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку.
При вирішенні даного питання дізналася, що відповідач ОСОБА_2 приватизував земельну ділянку, на якій знаходиться належний їй гараж «Ж-1».
Позивач стверджує, що дії відповідача, який не повідомив орган місцевого самоврядування про дійсного власника гаража «Ж-1», що входить до складу житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , який на час прийняття рішення належав ОСОБА_1 , свідчать про протиправні дії відповідача ОСОБА_2 , внаслідок яких грубо були порушені права позивача, та призвели до прийняття неправомірного рішення Богуславської міської ради від 27.06.2012 року № 416-22-VI, яким ОСОБА_2 було передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_2 ), у тому числі земельна ділянка площею 0,0049 га, на якій розташований гараж позивачки.
Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С. від 29 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 05.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Тітов А.М. позовні вимоги та викладені в їх обґрунтування обставини у позовній заяві, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив суд, клопотання про відкладання розгляду справи не подав, відзиву на позов не подав.
Представник відповідача - Богуславської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.
Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.
Як вбачається із матеріалів справи, вся поштова кореспонденція направлялася відповідачу ОСОБА_2 адресою АДРЕСА_2 , проте судові повістки були повернуті до суду без вручення із відміткою «Адресат відсутній».
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі у розумінні ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а неявка відповідача 1 та представника відповідача 2 і представника відповідача 3 до суду є без поважних причин.
Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак відповідач ОСОБА_2 та представники відповідачів - юридичних осіб не з`явилися в судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, відзив до суду не подали, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухав пояснення представника позивача, вивчив матеріали цивільної справи, дослідив та оцінив надані докази, у їх сукупності з огляду на їх належність, допустимість та достатність, проаналізував доводи, які викладені в позовній заяві, суд приходить до наступного.
Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12 вересня 2013 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори зареєстрованим в реєстрі за номером 1-1161, являється власником житлового будинку, з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , що належав померлому ОСОБА_3 на підставі договору на забудову посвідченого Богуславською держнотконторою 21.12.1962 року за реєстром №2388 та зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації 11.01.1993 року за реєстром №3634, запис в книзі №26.
Згідно технічного паспорта Білоцерківського МБТІ №3634 від 22.03.2013 року названий будинок загальною площею 99,50 кв.м. в т.ч. житловою площею 43,70 кв.м., 1969 року забудови. Зазначені в плані літерами: «А», погріб з шийкою - «Г/пг», мансарда нежитлова - «А/мс», прибудова - «а-1», прибудова - «а-2», сарай-прибудова - «б-1», літня кухня-сарай -«Б-1», сарай-прибудова - «б-2», сарай - «В-1», сарай - «Д-1», гараж «Ж-1», убиральня - «3-1», ганок - «а-3», балкон - «а4», огорожа «№1», огорожа «№2», хвіртка «№3».
Згідно копії вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 9309978 з датою формування 12.09.2013 року та копії технічного паспорта Білоцерківського МБТІ №3634 від 22.03.2013 року факт належності позивачці ОСОБА_1 гаража «Ж-1», 1979 року забудови, підтверджується.
На час отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, земельній ділянці, на якій знаходиться гараж « Ж-1 », що входить до складу житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , не було присвоєно кадастрового номера.
Архівним витягом сформованим 07.08.2025 підтверджується, що рішенням Богуславської міської ради від 27.06.2012 року № 416-22-VI (пункт ІІ) ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_2 ).
Після отримання витягів з кадастру на земельні ділянки, що утворились в результаті поділу, власник ділянок звертається до центру надання адміністративних послуг чи нотаріуса з метою реєстрації права власності окремо на кожну новоутворену в результаті поділу земельну ділянку. Порядок поділу земельних ділянок, що перебувають в приватній власності не передбачає прийняття рішень органами місцевого самоврядування.
Суд виходить з наступного.
Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 Цивільного Кодексу України та статтею 120 Земельної Кодексу України.
За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житлові будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, і якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлені договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності і на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею та спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частині ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України).
За частиною першою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переході право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.
Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Тому власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Відповідно до ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України та ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до частини 4 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Стаття 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" регулює державну реєстрацію земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина 4 ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина 6) та випадки, коли державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним реєстратором (частина 10).
Відповідно до частини 6 цієї статті підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Закон України "Про Державний земельний кадастр" набрав чинності з 01.01.2013 року і згідно частини 2 прикінцевих та перехідних положень цього Закону земельні ділянки, право власності (користування), на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.
Частина10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає випадки скасування реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 вказаного Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Згідно з ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
Такий спосіб захисту є ефективним, передбаченим законом і надасть позивачці можливість внести відомості до Державного земельного кадастру про свою земельну ділянку, на якій розташований належний їй на праві власності гараж.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача в повному обсязі, на підставі ст. 133,141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, тобто з кожного по 403,73 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 95, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтями 78, 80, 81, 90, 116, 125, 152, 155 ЗК України, статтями 316, 317, 319, 321, 392, 393 ЦК України, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" суд,
Позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.
Визнати частково недійсним рішення Богуславської міської ради від 27.06.2012 року № 416-22-VI (пункт II) про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівельно і споруд загальною площею 0,1000 га по АДРЕСА_4 ) в частині передачі земельної ділянки площею 0,0049 га.
Стягнути в рівних частках з відповідачів ОСОБА_2 , Богуславської міської ради, Головного управління держгеокадастру у місті Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1211,20 грн., тобто з кожного по 403,73 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Богуславського районного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 20.01.2026.
Головуючий: суддя Г. С. Лебединець