Справа № 615/2862/25
Провадження № 2/615/74/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Левченка А. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлович В.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області, про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області, про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 в період з 26 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі. Звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки при звільненні підприємство не провело повного розрахунку, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, 18 серпня 2025 року позивач звернулася до Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області з вимогою здійснити виплату грошової компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки працівникам, які мають дітей у розмірі 1852,00 грн. 22 вересня 2025 року зазначена сума надійшла на рахунок позивачки.

При зверненні до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за шість місяців позивачці було відмовлено.

Також, позивач зазначає, що згідно довідки №198 від 30 червня 2017 року та розрахункового листка за червень 2017 року підприємством було нараховано за травень - 5823,00 грн, за червень - 5476,05 грн, а отже середньоденний заробіток за останні два місяці роботи в КП «Вода» на посаді бухгалтера служби збуту та маркетингу становить 185,20 грн ( (5823,00 грн +5476,05 грн)/61дні = 185,20грн).

Із вказаним середньоденним заробітком погодився і відповідач, сплативши кошти в сумі 1852,00 грн в якості компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Отже, середній заробіток за час затримки виплати належних працівнику сум за шість місяців після звільнення, тобто за період з 30 червня 2017 року по 30 грудня 2017 року складає 23705,60 грн відповідно до розрахунку, а саме: 128 робочих днів помножити на середньоденну заробітну плату 185,20 грн.

Не отримавши своєчасно заробітну плату при звільненні, а отримавши її з вини відповідача лише 22 вересня 2025 року позивачка понесла значні втрати, оскільки вказана сума значно втратила свою купівельну спроможність в порівнянні з 30 червня 2017 року.

Крім того, незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань. Думки про незаконні дії відповідача, не давали спокою позивачу, остання вважала себе ошуканою, змушена була багато часу витрачати на вивчення законодавства та розбиратися в правових питаннях, що вплинуло на звичайний спосіб життя та її емоційний стан, у зв`язку з цим менше часу приділяла своїй сім`ї. Позивач втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані та стресі.

Вказуючи на порушення відповідачем норм трудового законодавства, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2682,24 грн, моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року витребувано від Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області відомості щодо розміру середнього заробітку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на момент звільнення з підприємства відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Ухвалою суду від 06 січня 2026 року повторно витребувано від Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області відомості щодо розміру середнього заробітку ОСОБА_1 .

Позивач в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 16 січня 2026 року звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності в якій проти позову заперечує. Зазначає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату усіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Оскільки звільнення відбулося 20 червня 2017 року, інформація про заробітну плату при звільненні була надана ОСОБА_1 теж 30 червня 2017 року, а заява про виплату середнього заробітку подана лише 24 вересня 2025 року, тобто більш ніж через вісім років після звільнення, строк звернення з відповідною вимогою пропущено без поважних причин.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 26 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

30 червня 2017 року позивачку звільнено з посади бухгалтера служби збуту та маркетингу комунального підприємства «Вода» Валківської районноої ради за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до наказу № 74-К (запис № 17). За відомостями з наказу невикористана відпустка 5 календарних днів.

До матеріалів справи долучено копію заяви від 08 травня 2025 року в якій позивач просить КП «Вода» Валківської міської ради надати завірені належним чином фотокопії заяви про прийняття на роботу, трудового договору, особового листка з обліку кадрів, наказів № 37-К від 25 квітня 2017 року та № 74-К від 30 червня 2017 року, особової картки та особової справи, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, довідку про використання відпусток за 2017 рік.

У відповідь на заяву КП «Вода» Валківської міської ради (вих. № 165 від 10 червня 2025 року) підприємством надано завірені копії кадрових документів, документів особистого характеру та повідомлено крім іншого, що інформація про заробітну плату при звільненні надавалась довідкою № 198 від 30 червня 2017 року, накази про використання відпусток у 2017 році за період роботи з 25 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року відсутні. Також, надано роздруківку розрахункового листка за червень 2017 року та звіту по проводках за червень 2017 року.

Листом КП «Вода» Валківської міської ради № 283 від 22 вересня 2025 року у відповідь на заяву ОСОБА_1 № 299 від 22 серпня 2025 року щодо здійснення виплати грошової компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи у розмірі 1852,00 грн, повідомлено про перерахування коштів у зазначеній сумі на рахунок, який був вказаний в заяві.

Згідно з копією платіжної інструкції № 4896 від 22 вересня 2025 року КП «Вода», перерахувало на рахунок отримувача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 кошти у розмірі 1852, 00 грн. Призначення платежу: компенсація невикористаної додаткової відпустки на дітей звільненому працівнику.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на день звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України (в редакції, чинній на день звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній на день звільнення позивача) ).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року, який набрав чинності 19.07.2022 року.) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідач обов`язок провести з позивачкою розрахунок, виплатити всі суми, що їй належать при звільненні у строки, зазначені в статті ст.116 КЗпП України не виконав (заборгованість було сплачено 22 вересня 2025 року), а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (в редакції, чинній на день звільнення позивача) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наведеного вбачається, що середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Отже, для обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку слід брати заробітну плату за квітень, травень 2017 року.

На виконання ухвали суду від 06 січня 2026 року відповідачем повідомлено про неможливість надати витребувані судом відомості щодо середнього заробітку ОСОБА_1 на момент звільнення з підприємства у зв`язку відсутність даних в наявному бухгалтерському обліку КП «Вода». Інформація про заробітну плату при звільненні була надана ОСОБА_1 довідкою № 198 від 30 червня 2017 року.

В матеріалах справи наявна довідка № 198 від 30 червня 2017 року видана ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працює в КП «Вода» Валківської районної ради на посаді бухгалтера з 26 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року. Заробітна плата у квітні 2017 року становить 589, 58 грн, травні 2017 року 5823,00 грн, червні 2017 року 4399,44 грн.

Водночас, слід зазначити, що довідка не містить відомостей про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

З огляду на те, що відповідач не надав відомості щодо розміру середнього заробітку ОСОБА_1 на момент звільнення з підприємства відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, суд бере до уваги суми заробітної плати за квітень - травень 2017 року.

Згідно з додатком до листа Мінсоцполітики від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік, розрахованої за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів», враховуючи розрахунковий період з 26 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року, кількість робочих днів становить 23, а саме: у квітні 2017 року - 3; травні 2017 року - 20.

Середньоденна заробітна плата становить 278,81 грн (589, 58 + 5823,00):23.

Ураховуючи викладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 35687,68 грн (278,81 грн (середньоденна заробітна плата) х 128 (кількість робочих днів, що не перевищує 6 місяців)).

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Зважаючи на розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки виплати такої заборгованості, суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача в межах заявлених позовних вимог у розмірі 2682,24 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення ( п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»)

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав з боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя (постанова Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 201/5731/19 (провадження № 61-8507св21).

Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі ст.237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено, що незаконні дії відповідача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати призвели до моральних переживань. Позивачка вважала себе ошуканою, змушена була багато часу витрачати на вивчення законодавства та розбиратися в правових питаннях, що вплинуло на звичайний спосіб життя та її емоційний стан, у зв`язку з цим менше часу приділяла своїй сім`ї, втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані та стресі.

Ураховуючи, що порушення трудових прав з боку роботодавця, а саме несвоєчасна виплата належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України призвели до втрати позивачкою нормальних життєвих зв`язків, викликали необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя, як наслідок, завдали моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, суд виходячи із засад розумності та справедливості, ступеня вини роботодавця, вважає, що наявні підстави для задоволення заявленої вимоги про відшкодування моральної у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, позовна заява подана в електронній формі та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116, 117,237-1 КЗпП України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 27, 81, 82, 89, 141, 211, 258-259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області, про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2682,24 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят дві гривні 24 копійки), з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути з Комунального підприємства «Вода» Валківської міської ради Харківської області, на користь держави судовий збір в розмірі 968,80 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

відповідач Комунальне підприємство «Вода» Валківської міської ради Харківської області , юридична адреса: Харківська обл., Богодухівський район, м. Валки, вул. Стадіонна, буд.3

Повне судове рішення складено 03.02.2026 року.

Суддя А.М. Левченко