Єдиний унікальний номер справи 678/877/25
Номер провадження 2-678-381/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Лазаренка А. В.,

за участі секретаря судового засідання Непийвода Л. Д.,

представника позивача адвоката Єкимова І. С.,

представника відповідача Буравець Т. В.,

третьої особи ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Поплавської Н. М.

розглянувши заяву представника позивача адвоката Єкимова Івана Сергійовича про відвід головуючого-судді Лазаренка Анатолія Володимировича у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

04 червня 2025 року до суду надійшла позовна заява про стягнення матеріальної шкоди.

05 червня 2025 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

16 жовтня 2025 року ухвалою суду залучено Стокальського Володимира Вікторовича до участі у справі № 678/877/25, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

08 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, судове засідання призначено на 10 год. 00 хв. 29 січня 2026 року.

27 січня 2026 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Єкимова І. С. про відвід головуючого-судді Лазаренка А. В.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Єкимова І. С. підтримав заявлений відвід, з підстав, наведених у ньому.

Представник відповідача Буравець Т. В. заперечила проти заявленого відводу й вважає, що обґрунтування відводу суду, який здійснює розгляд справи, представник позивача не навів.

Третя особа ОСОБА_1 та його представник адвокат Поплавська Н. М. при розгляду відводу покладаються на думку суду.

Вислухавши доводи учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як зазначено у ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи (п. 3 ч. 1); є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1). Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4).

В силу ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує (ухвала Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №127/28196/21).

У пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року зазначено, що професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд. Суддя повинен бути об`єктивним і неупередженим при виконанні своїх професійних обов`язків. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише міркування про можливу упередженість судді, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Заява про відвід судді надійшла до суду через Електронний суд 27 січня 2026 року, перед судовим засідання, яке призначене на 29 січня 2026 на 10 год. 00 хв., тому на підставі ч. 3 і ч. 5 ст. 40 ЦПК України дана заява про відвід судді розглядається судом, який розглядає справу.

Окрім того, відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно.

У заяві про відвід судді, як підставу для відводу, представник позивача посилається на те, що суддею Лазаренком Анатолієм Володимировичем було винесено ухвалу від 16 жовтня 2025 року щодо залучення третьою особою на стороні Відповідача ОСОБА_1 , який неправомірно отримав у власність спірну земельну ділянку, яку надалі передав в оренду ТОВ «Агрохолдинг 2012» та продав Позивачеві. Дана ухвала винесена відповідно до клопотання Відповідача щодо залучення ОСОБА_1 відповідачем по даній справі. Суддя Лазаренко А.В.повністю проігнорував вимоги процесуального законодавства та залучив ОСОБА_1 третьою особою на стороні Відповідача не зазначивши на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі, тим більше що ОСОБА_1 не підпадає як фізична особа під дію норми статті 1173 ЦК України. Таким чином суддя Лазаренко А.В. неправомірно надав перевагу Відповідачу над Позивачем та створив передумови для порушення рівності сторін при розгляду цієї справи. Вважає, що такі дії обумовлені специфічними взаємовідносинами судді Лазаренко А.В. з органом місцевого самоврядування Летичівською селищною радою, адже суддя Лазаренко А.В. уже тривалий час є суддею Летичівського районного суду, більше того тривалий час займає адміністративну посаду голови цього суду.

Однак, в силу положень ч. 4 ст. 36 ЦПК України, рішення судді не можуть бути підставою для відводу.

Представником позивача не надано жодних фактів, а також матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили б про вчинені ОСОБА_3 активних дій чи бездіяльності, які викликали б сумнів у його об`єктивності чи неупередженості, що він прямо чи побічно заінтересований у результатах розгляду справи. Заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, що передбачені зазначеними вище нормами ЦПК України.

Сам по собі факт, що відповідач внаслідок суб`єктивних міркувань, які не підтверджені жодним доказом, сумнівається в неупередженості головуючого у цивільній справі, не погоджується з прийнятими рішеннями цивільній справі, не свідчить про упередженість та заінтересованість судді і, як наслідок, не тягне за собою усунення судді від розгляду цивільної справи.

На переконання суду, відсутні будь-які підстави стверджувати, що суддя має та виявляє особисту упередженість під час розгляду цієї цивільної справи до учасників справи.

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного відповідачем не надано й судом не здобуто.

За цих обставин в задоволенні заяви про відвід необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-3, 23, 33-34, 36, 39-41, 247, 258-261, 263, 268, 272-273, 351-355 ЦПК України,

постановив:

У задоволені заяви представника позивача адвоката Єкимова Івана Сергійовича про відвід головуючого-судді Лазаренка Анатолія Володимировича у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис А. В. Лазаренко

Суддя: А. В. Лазаренко