Справа № 574/816/24
Провадження 2-п/574/2/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Буринь

Буринський районний суду Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Божок В.М.,

представника відповідача - адвоката Бровка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в режимі відеоконференції заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бровка Руслана Миколайовича про перегляд заочного рішення Буринського районного суду Сумської області від 13.05.2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Заочним рішенням Буринського районного суду Сумської області від 13.05.2025 року позов ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором №059 оренди майна з правом викупу від 14.07.2021 року в розмірі 25968,46 грн. та судові витрати в розмірі 3028 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бровко Р.М. звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, якій зазначив, що з оскаржуваним заочним рішенням суду, сторона відповідача ознайомилася 04.12.2025 р. З матеріалів справи вбачається, що судові повістки про повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи направлялися за адресою: АДРЕСА_1 , про те, відповідач на даний час не проживає за зареєстрованим місцем проживання, а фактично проживає за зареєстрованим місцем перебування, як внутрішньо переміщена особа (ВПО): АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим відповідач не знала та не могла знати про те, що в суді відбувається розгляд справи, де вона перебуває в статусі відповідача. Про наявність даної судової справи, відповідач дізналася в листопаді 2025 р., оскільки, на кошти, які знаходилися на її банківських рахунках, було накладено арешт. Виконавче провадження №79381596 було відкрито тільки 17.10.2025 р.. Після накладення арешту на кошти, відповідач звернулася до адвоката Бровко Р.М. з метою укладення договору про надання правової допомоги. Зазначає, що вищенаведені обставини свідчать про поважність причин неявки відповідача в судове засідання, і відповідно, поважність причин не подання відзиву на позов. Зазначає, що відповідач категорично не погоджується з позовними вимогами, оскільки, жодних договорів оренди майна з правом викупу з первісним кредитором (ТОВ «Будинок комфорту»), правонаступником якого є позивач, не укладала. З позивачем також відповідач не укладала жодних правочинів. В договорі оренди майна з правом викупу, зазначено мобільний номер телефону відповідача, як НОМЕР_1 , про те, відповідачу даний мобільний номер ніколи не належав, так як вона користується мобільним номером НОМЕР_2 . Це має суттєве значення для справи, оскільки, позивач посилається на те, що саме на зазначений в договорі мобільний номер надійшов одноразовий ідентифікатор у формі цифрових символів, які, на думку позивача, були введені відповідачем під час заповнення певної форми електронного документу на сайті первісного кредитора, і таким чином, на думку позивача, відбулося підписання (укладення) договору оренди майна з правом викупу між первісним кредитором та відповідачем. Крім того, надана позивачем експрес-накладна №2103 жодним чином не підтверджує отримання товару (мобільного телефону) відповідачем. Зазначення в даній накладній одержувачем прізвища та імені відповідача, не може свідчити про доведеність факту отримання вказаного мобільного телефону відповідачем.

Правила надання майна в оренду, що розміщені на офіційному сайті орендодавця (первісного кредитора) могли неодноразово змінюватися самим орендодавцем в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.07.2021 р.) до моменту звернення до суду із даним позовом, тобто, як первісний кредитор так і позивач міг додати до позовної заяви Правила надання майна в оренду у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також, зазначає, що сторона відповідача має намір заявити про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

З наведених підстав просив суд переглянути заочне рішення Буринського районного суду Сумської області від 13.05.2025 року в справі №574/816/25 та скасувати його.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 24.12.2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бровка Р.М. прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення, в судове засідання не з`явились та про причини неявки не повідомили.

Представник відповідача адвокат Бровко Р.М. в судовому засіданні повністю підтримав заяву про перегляд заочного рішення та просив задовольнити з викладених у ній підстав. Також вказав, що про існування заочного рішенням Буринського районного суду Сумської області від 04.11.2025 року відповідач дізналася лише під час звернення до нього за правовою допомогою після блокування її банківського рахунку під час примусового виконання рішення суду.

Заслухавши доводи представника відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, правовий аналіз ст.288 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідна саме сукупність вказаних двох умов.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про скасування заочного рішення, відповідач посилається, зокрема на те, що вона не була повідомлена про день, час та місце судового розгляду, у зв`язку з чим не могла реалізувати свої права, що призвело до порушення принципу змагальності сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом направлялися рекомендованими листами з повідомленням про вручення копія ухвали про відкриття провадження у справі, а також судові повістки про час та місце проведення судових засідань, однак, вказані поштові відправлення повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, судом двічі направлялись відповідачці повістки на зазначену в заяві про перегляд заочного рішення, її фактичного місця проживання, як внутрішньо переміщеної особи, а саме: АДРЕСА_2 , однак поштові відправлення повернулись до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата.

При цьому представник відповідачки в судовому засіданні наполягав на тому, що вона постійно проживає саме за вказаною адресою.

Таким чином, ОСОБА_1 не отримує судові повітки, як за адресою її зареєстрованого місця проживання, так і за адресою, зазначеною в заяві про перегляд заочного рішення та довідці переселенця, як її фактичне місце проживання.

Крім того, із наданої копії довідки переселенця, сформованої в за стосунку "Дія" вбачається, що її видано 27.11.2023 року, а оновлено 10.11.2025 року, тобто вже після ухвалення заочного рішення від 13.05.2025 року та відкриття виконавчого провадження.

За наведено, дана довідка не дає можливості встановити фактичне місце проживання чи перебування ОСОБА_1 на момент проведення судових засідань у даній справі та ухвалення заочного рішення.

За наведеного, суд відхиляє доводи відповідачки про поважність причин її неприбуття в судове засідання в зв`язку з проживання нею за адресою, відмінною від її зареєстрованого місця проживання.

Інших причин поважності неявки в судові засідання відповідачем не наведено.

Що стосується покликань відповідач на неправильне застосування судом норм матеріального права і недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, то відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 81 ЦПК).

Не може бути підставою для скасування заочного рішення лише посилання відповідача на неправильне застосування судом норм матеріального права та неправильну оцінку доказів.

Для цього відповідач має надати докази, які мають істотне значення для справи, тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Однак, доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення чи спростовували висновки суду, відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення не зазначено та до неї не додано, а доводи, викладені в заяві, зводяться до переоцінки доказів, які містяться в матеріалах справи, та незгоди з висновками суду.

Покликання представника відповідачки про наміри заявити клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності також не можуть бути підставою для перегляду заочного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, з урахуванням вказаних норм, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся в межах строків позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, правові підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, а тому заяву відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд ,-

постановив:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бровка Руслана Миколайовича про перегляд заочного рішення Буринського районного суду Сумської області від 13.05.2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 04.02.2026 року

Суддя Т.Р. Гук