КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2750/25 Головуючий у І інстанції Пукало А.В.
Провадження №22-ц/824/2319/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2026рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Гаврилко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Інвест», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібний», треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів інвестування в будівництво нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації прав власності з припиненням речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_5 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1", Товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця-Інвест", ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний", треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів інвестування в будівництво нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації прав власності з припиненням речових прав на нерухоме майно.

11.08.2025 до Оболонського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1", Товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця-Інвест", ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний", треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів інвестування в будівництво нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації прав власності з припиненням речових прав на нерухоме майно, в якій він просив:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, пов`язані із подальшим використанням нежитлових приміщень № 73 за адресою: АДРЕСА_1 , у якості закладу ресторанного харчування;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам за її дорученням, відповідним документом або правочином з ОСОБА_2 , проводити будь-які будівельні роботи в місцях загального користування та в частині майна, що перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що через триваючі правопорушення та поточні будівельні роботи необхідно вжити заходів забезпечення позову, оскільки без цього існує очевидна небезпека завдання шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також суспільним інтересам усіх мешканців багатоквартирного будинку до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та вжити заходи забезпечення позову згідно його заяви.

В обґрунтування заяви зазначив про те, що враховуючи постійно триваючі порушення та факт теперішніх будівельних робіт, необхідно вжити заходи забезпечення позову, оскільки без вжиття таких заходів існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам як позивача, так і суспільним інтересам всіх жителів багатоквартирного будинку до ухвалення рішення по справі.

За своїм змістом апеляційна скарга фактично аналогічна змісту позовної заяви ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 наводить заперечення щодо доводів скарги, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Звертає увагу суду на те, що апеляційна скарга не містить належного обґрунтування, зокрема в чому саме полягають допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права. Належних обґрунтувань щодо своєї заяви про забезпечення позову позивач також не наводить. Замість викладення правової позиції щодо оскаржуваної ухвали, скаржник наводить лише голослівні заяви щодо предмету самого позову та практично повторює позовну заяву, що не може мати відношення до предмету конкретного апеляційного розгляду.

Представник відповідача зазначив також, що в оскаржуваній ухвалі суд чітко встановив, що заходи забезпечення позову, які застосовуються судом, мають корелювати позовним вимогам, на забезпечення яких вони вживаються. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Заявлені позивачем заходи забезпечення позову взагалі не корелюються із позовними вимогами, не мають зв`язку із предметом позовних вимог. Крім того, заявником не доведено, яким чином невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Третя особа - ОСОБА_4 також скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому наводить доводи на її підтримку.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Іоффе А.Ю. заперечував проти задоволення скарги, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями статті 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача Донцової А.Ф., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального законодавства оскаржувана ухвала суду відповідає.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 предметом спору у даній справі є:

- визнання недійним договору інвестування в будівництво нежитлового приміщення № 133-1-ВПП(1) від 22.06.2007;

- визнання недійним договору інвестування в будівництво нежитлового приміщення № 133-2-ВПП(1) від 22.06.2007;

- скасування державної реєстрації прав власності з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно нежилі приміщення з № 1 по № 17 (групи приміщень № 72) (літ. А), загальною площею 260,60 кв. м., по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , проведену 26.03.2012 на підставі свідоцтва про право власності від 29 лютого 2012 року, серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва (Наказ №139-В від 29 лютого 2012р.), та будь-які похідні від права власності речові права на нерухоме майно групи приміщень №72 загальною площею 260,60 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_1 , обтяження таких прав, в тому числі, але не обмежуючись забороною, орендою та іпотекою;

- скасування державної реєстрації прав власності з одночасним припиненням речових прав, на нерухоме майно Нежилі приміщення з №1 по №27 (групи приміщень №73) (літ. А), загальною площею 255,00 кв.м., по АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_7 , проведену 26.03.2012 на підставі свідоцтва про право власності від 06 березня 2012 року, серії НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва (Наказ №161-В від 06 березня 2012 р.), та будь-які похідні від права власності речові права на нерухоме майно групи приміщень №72 загальною площею 260,60 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_1 , обтяження таких прав, в тому числі, але не обмежуючись забороною, орендою та іпотекою.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, пов`язані із подальшим використанням нежитлових приміщень № 73 за адресою: АДРЕСА_1 , у якості закладу ресторанного харчування; заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам за її дорученням, відповідним документом або правочином з ОСОБА_2 , проводити будь-які будівельні роботи в місцях загального користування та в частині майна, що перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Так, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову в справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У справі №910/8298/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду з посиланням на правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18, зазначив, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними інвестиційних договорів та скасування державної реєстрації права.

Проте, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії, пов`язані із використанням нежитлових приміщень № 73 за адресою: АДРЕСА_1 , у якості закладу ресторанного харчування та проведення будівельних робіт, позивач не навів у заяві доказів, які б підтверджували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Апеляційний суд також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спосіб забезпечення позову, який просив застосувати позивач, передбачає позбавлення власника можливості користуватися належним йому майном, тобто фактично за змістом є аналогічним позовним вимогам (припинення його права власності).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 02 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Борисової О.В.

Судді: Голуб С.А.