Справа №291/1174/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту, який укладений 08.09.2024 року між сторонами в електронній формі.

Згідно договору позичальнику ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. зі строком користування 98 днів. Сторонами погоджено розмір відсоткової ставки, що застосовується як плата за користування коштами, встановлено комісію, пов`язану з наданням кредиту 5 % від суми кредиту, що складає 750,00 грн.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань утворилась заборгованість, яка станом на 14.12.2025 року складає 37 050,00 грн. та включає: заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн., заборгованість за відсотками 11 550,00 грн., комісію 3000,00 грн., неустойку за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого зобов`язання 7500,00 грн.

В обргунтування вимог сторона позивача посилається на нормативне врегулювання кредитних правовідносин, звертає увагу на включення Законом України «Про споживче кредитування» терміну «комісії» до визначення «загальних витрат позичальника за споживчим кредитом». Учасник додає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила про відсутність підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України, ця умова є недійсною як оспорювана.

В частині вимог про стягнення суми пені учасник зазначає, що пункт 6.1. Закону України «Про споживче кредитування» передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Позивач акцентує, що даний пункт виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.

Вказуючи одночасно на технічні умови, що супроводжували процедуру укладення договору з належною ідентифікацією сторін, позивач просить стягнути з відповідача загальний розмір заборгованості в сумі 37 050,00 грн., відшкодувати судові витрати.

Ухвалою суду від 20.11.2025 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.09.2024 року на підставі поданої відповідачем заявки на згоду з пропозицією укладення кредитного договору, розміщеною ТОВ «Споживчий центр», між учасниками започатковано кредитні правовідносини із погодженням істотних умов договору за сферою таких відносин.

Так, відповідно до змісту пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки позичальника (відповідача), відповіді позичальника кредитного договору сторони погодили надання кредиту в розмірі 15 000,00 грн. на строк 98 днів з реквізитами належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів: 5167-80хх-хххх-4022.

Учасники також підтвердили застосування відсоткової ставки як плати за користування кредитом на рівні 1 % на день, запровадили комісію, пов`язану з наданням кредиту 5 % від суми кредиту, що становить 750,00 грн., визначили неустойку: 150,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Обставини укладення договору та погодження його умов підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, оцінку яким надано за окремими, а також взаємним сукупнім охопленням: заявкою кредитного договору з даними про застосування електронного одноразового ідентифікатора (Е249), пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) із застосуванням позичальником одноразового ідентифікатора Е 249, відповіді позичальника (ідентифікатор Е249), довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» з підтвердженням успішного переказу коштів в сумі 15 000,00 грн. за номером картки НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу, що стороною відповідача не висловлені заперечення щодо належності платіжного засобу з наведеними реквізитами відповідній особі, використані при укладенні договору технічні умови унеможливлювали виконання таких дій без доступу до особистих даних особи та без її волевиявлення.

Отже, судом здобуто висновок про виникнення правовідносин, заснованих на договорі кредиту із ТОВ «Споживчий центр» як кредитором, пов`язане із цим набуття сторонами такого правочину відповідних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За положеннями ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З дослідженої судом інформації за укладеним договором (розрахунком заборгованості) слідує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника виникла заборгованість.

В розрізі виниклого спору суд не позбавлений можливості здійснити самостійну перевірку суми заборгованості з урахуванням умов договору щодо суми кредиту, строку кредитування, відсоткової ставки у такий період. Відсутність чітких формул, запропонованих позивачем, не може виступати перешкодою в частині реалізації повноважень суду.

Суд приходить до висновку про наявність заборгованості відповідача за сумою отриманого кредиту 15 000,00 грн., нарахованими у період з 08.09.2024 року по 14.12.2024 року відсотками 11 550,00 грн.

Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 3000,00 грн. як погоджений учасниками правовідносин розміром комісії.

Так, відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються : доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення суми неустойки з огляду на таке.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 року. На час ухвалення рішення відповідний стан є продовженим.

За таких обставин заявлена вимога про стягнення суми неустойки суперечить приписами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не підлягає до задоволення.

З приводу зауважень сторони позивача про зміни положень законодавства та можливості нарахування суми пені на підставі Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» суд зазначає.

Відповідно до п.6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» в редакції до внесення змін згідно Закону № 3497-IХ від 22.11.2023 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» відповідну норму виключено, пункт 6 викладено у редакції: у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

На думку сторони позивача, відповідна обставина поновлює правові підстави для нарахування та стягнення неустойки (пені), а саме за договорами, укладеними з 24.01.2024 року, у тому числі, за договором кредиту, укладеним з відповідачем.

Суд не може погодитись із вказаним твердженням, оскільки з системного аналізу положень закону України «Про споживче кредитування» у відповідних редакціях, вимог ЦК України в частині запроваджених його Прикінцевими та перехідними положеннями обмежень у стягненні неустойки за договорами кредиту у період воєнного стану, слід дійти висновку про відсутність логічних суперечностей у нормативному врегулюванні? фактичному направленні обумовлених законодавчих приписів на різні оціночні обставини.

Кожна з наведених норм регламенту окремі часові проміжки для визначення правомірності нарахування та стягнення неустойки, внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» не усуває необхідності застосування приписів п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України за їх заборонним характером.

З огляду на викладене, суд відмовляє у стягненні пені в сумі 7500,00 грн.

Суд стягує з відповідач на користь позивача заборгованість за договором кредиту від 08.09.2024 року в сумі 29 550,00 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту 15 000,00 грн., заборгованість за відсотками 11 550,00 грн., комісію 3000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, заборгованість за договором кредиту від 08.09.2024 року в сумі 29 550,00 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту 15 000,00 грн., заборгованість за відсотками 11 550,00 грн., комісію 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати у розмірі 1937,92 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов