УХВАЛА

про забезпечення позову

"29" січня 2026 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартьянова С.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Федькович Галини Володимирівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей,

встановив:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей.

27.01.2026 ОСОБА_1 в особі свого представника звернулась через систему «Електронний суд» з заявою про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовує тим, що позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 2007 року.

Мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ., ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19.11.2025 у справі 465/7562/25 їх шлюб було розірвано.

Після того як відповідач ОСОБА_2 у жовтні 2022 року залишив сім?ю та фактично припинив спільне проживання, усі діти постійно проживали разом з позивачкою. Протягом усього цього часу саме позивачка самостійно забезпечувала догляд, виховання, навчання, лікування та повсякденні потреби дітей, створювала для них стабільні та безпечні побутові умови.

Оскільки спільній донці ОСОБА_6 виповнюється 18 років у лютому 2026 року, то ОСОБА_2 втрачає право на відстрочку, як батько трьох дітей. У 2024 та 2025 роках він неодноразово просив позивачку погодитись на визнання її недієздатною чи на позбавлення її батьківських прав, щоб отримати відстрочку як батько, який сам виховує дітей. Після її категоричної відмови погоджуватись на будь-які незаконні дії, пов`язані з використанням дітей у власних інтересах відповідача, його поведінка набула агресивного та маніпулятивного характеру. Відповідач почав чинити на позивачку психологічний тиск, погрожувати, а також настроювати дітей проти неї.

01 серпня 2025 року відповідач забрав малолітнього сина ОСОБА_7 з дитячого садка та пізніше відмовився його повертати, і фактично унеможливив спілкування позивачки з дитиною. Надалі відповідач почав систематично перешкоджати позивачці спілкуванню з дітьми.

10 серпня 2025 року під час спроби забрати сина відповідач вчинив щодо позивачки фізичне насильство. Вироком суду його визнано винним у спричиненні тілесних ушкоджень. Агресивна поведінка відповідача повторювалася і надалі, у тому числі в присутності дітей, що негативно впливає на їхній психологічний стан.

У жовтні 2025 року відповідач фактично усунув позивачку від доступу до житла, де перебували діти, змінив замки, ізолював дітей від неї, а також налаштовував дітей проти матері, що супроводжувалося приниженням, агресією та психологічним тиском.

Відповідач продовжує перешкоджати спілкуванню позивачки з дітьми, створює ситуацію їх ізоляції від матері, що порушує права дітей, позбавляє їх емоційної підтримки та стабільності, яку вони мали протягом тривалого часу.

На разі, ОСОБА_2 повністю ізолював позивачку від меншого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Чоловік заблокував її у всіх можливих засобах зв?язку, не впускає до хати і ніяким чином не дає ОСОБА_1 зустрітися з сином. Відповідно, позбавив сина емоційної підтримки та любові матері, яка особливо необхідна дитині в такому віці. У висновку психолога рекомендовано поступове поведінкове втручання матері у життя дитини. Зазначено про поступове відновлення контакту з матір`ю через знайомство дитини з темою мами у позитивному емоційному контексті, перегляд фото та відео з мамою, спільну участь у грі або перегляді мультфільмів з поступовим фізичним включенням мами у простір дитини, спільні прогулянки та спілкування.

Метою таких дій є зниження тривожності, стабілізація емоційного стану дитини та відновлення відчуття безпеки у взаємодії з матір`ю.

Старший син, ОСОБА_4 , вже є досить самостійним і здатним сам приймати рішення щодо свого спілкування з батьками. Під час останньої зустрічі з ним позивачка висловила йому своє щире бажання підтримувати з ним зв`язок, бачитися та спілкуватися, однак наголосила, що не хоче чинити на нього жодного психологічного тиску чи нав`язуватися. Позивачка залишила за ним право самостійно вирішувати, як розвивати їхні стосунки.

З огляду на викладене, просить встановити графік побачень з молодшим сином, ОСОБА_5 , оскільки він є малолітньою дитиною, яка потребує постійного емоційного зв?язку з матір?ю. Наявність стабільного спілкування з обома батьками відповідає його найкращим інтересам. Враховуючи це, вона просить встановити на цей період побачення з нею за таким графіком: з 11:00 год. суботи до 18:00 год. неділі щотижня, без присутності батька, за місцем перебування матері.

Такий режим дозволить позивачці бути поряд з дитиною регулярно, підтримувати їхній зв`язок, але при цьому не порушувати її звичного способу життя, що може негативно вплинути на неї.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Відповідно до положень ч.1ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1, 4 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно з ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.3, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вжиття заходів забезпечення позову у спорах щодо фізичної опіки над дітьми спрямоване на недопущення чи припинення дій одного з батьків, які порушують права іншого на участь у вихованні дитини, контакт з нею. Відчуження одного з батьків можна охарактеризувати як форму психологічного насильства, яке проявляється у необґрунтованому звинуваченні у застосуванні стосовно дитини насильства іншим з батьків або звинуваченні у жорстокій та насильницькій поведінці стосовно одного з батьків, переконанні дитини у тому, що контакт з іншим з батьків є несприятливим для неї, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час контакту з одним з батьків, необґрунтованих звинуваченнях на адресу бабусі й дідуся, інших членів сім`ї, зміна місця проживання без попереднього обговорення тощо.

Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них.

Батьки і дитина мають право на вільне спілкування один з одним, якщо воно не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що за змістом ст.ст.149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу місця проживання дитини, яка наразі перебуває із батьком.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, пункти 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) суть висновків зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Конвенції - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, пункт 100; від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, пункт 76).

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю (постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення ефективної реалізації всіх прав, проголошених у цій Конвенції, усебічний розвиток дитини, оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Враховуючи права матері на особисте спілкування з дитиною та відсутність обставин, які обмежують право на таке спілкування, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст.149-153, 247, 259, 260, 353, 354 ЦПК України,

постановив:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Федькович Галини Володимирівни про забезпечення позову задовольнити.

Визначити до набрання законної сили рішенням у справі тимчасовий графік спілкування та побачень матері ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: щотижневі побачення з 11:00 суботи до 18:00 неділі щотижня, без присутності батька, за місцем перебування матері.

Зобов`язати ОСОБА_2 передавати дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матері у визначені дні та години за адресою: АДРЕСА_1 , кафе «Трапезна УКУ», а також забирати дитину після завершення часу спілкування за цією ж адресою, та не чинити жодних перешкод у здійсненні матір`ю свого права на спілкування з дитиною.

Копію ухвали сторонам у справі та у Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя Мартьянова С.М.