Справа №345/5289/25
Провадження № 2/345/109/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2026 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гапоненка Р.В.,

з участю секретаря судового засідання - Баран В.В.,

представникапозивача Грицай В.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження справуза за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -

в с т а н о в и в:

представник позивача Грицай В.А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість у розмірі 1281,55 грн., яка складається з 965,02 грн. за житлово-комунальні послуги з період з липня 2018 року до квітня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 245,30 грн., 3% річних у розмірі 71,23 грн, а також судові витрати по справі в склад яких входить 968,96 грн. судового збору та 3256,31 грн. витрат на правову допомогу.

Свої вимоги мотивували тим, що Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону № BRD001-UA-226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_2 . 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_2 укладено акт про придбання майна на аукціоні. Згідно Додатку №1 до вказаного Акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто є новим кредитором до ОСОБА_1 , яка є споживачем житлово-комунальних послуг, які надавалися КП «Екосервіс» Калуської міської ради, правонаступником якого є ФОП ОСОБА_2 . Відповідно до Акту звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.01.18 по 31.12.24 заборгованість з надання послуг з управління побутовими відходами ОСОБА_3 становить 965,02 грн. Оскільки відповідач не погасив дану заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач має право вимагати відшкодування інфляційних витрат розмір яких склав 245,30 грн. та нарахування 3% річних на суму заборгованості, яка склала 71,23 грн. Відповідач добровільно вказану заборгованість не погашає, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути в примусовому порядку вказану вище заборгованість та судові витрати по справі.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло окреме заперечення щодо правонаступництва (відступлення права вимоги) та відсутності належного предмета відступлення в якому вказала, що позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на відступлення права вимоги, здійснену шляхом придбання на аукціоні так званого «права вимоги за дебіторською заборгованістю» КП «Екосервіс». Однак сам факт придбання масиву дебіторської заборгованості не підтверджує існування належного, індивідуалізованого цивільного зобов`язання між нею та КП «ЕКОСЕРВІС», а відтак не створює права вимоги у позивача. Позивач фактично ототожнює наданий сумнівний бухгалтерський облік із цивільним зобов`язанням. Норми чинного законодавства України регулюють заміну кредитора, але і не звільняють нового кредитора від обов`язку довести сам факт виникнення зобов`язання.Позивач не довів існування цивільно-правового зобов`язання саме між нею та КП «Екосервіс»; відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують надання послуг, їх обсяг, період та вартість; подані матеріали не дозволяють ідентифікувати конкретне право вимоги як об`єкт цивільних прав. Таким чином, предмет відступлення у розумінні ст. 517 ЦК України відсутній.

Окрім цього, від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло окреме заперечення щодо неправомірного покладення на неї відповідальності як спадкоємця та/або власника в якому зазначила, що позивач намагається одночасно покласти на відповідача відповідальність як на спадкоємця, власника майна та фактично як на споживача житлово-комунальних послуг, що є юридично неприпустимим, оскільки кожна з цих моделей має різні правові підстави, умови виникнення та межі відповідальності. Щодо спадкової відповідальності зазначила, що відповідно до статей 1281-1282 Цивільного кодексу України спадкоємець не несе автоматичної відповідальності за зобов`язаннями спадкодавця. Крім того, відповідальність спадкоємця обмежується тими зобов`язаннями, які існували та були визначені на момент смерті спадкодавця. Вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу не можуть автоматично покладатися на спадкоємця, оскільки вони є похідними та компенсаційними вимогами, що виникають або нараховуються після смерті спадкодавця та внаслідок дій нового кредитора, а відтак не входять до складу спадкових зобов`язань. Вимоги про стягнення плати за житлово-комунальні послуги за період до набуття відповідачем права власності є безпідставними, оскільки на той момент відповідач не був суб`єктом зобов`язання. Вважає, що сам по собі факт набуття права власності на нерухоме майно не породжує автоматичного обов`язку сплачувати будь-які борги попереднього власника.

Також, від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло окреме заперечення щодо відсутності належних та допустимих доказів існування боргy в якому вказала, що наданий на підтвердження розміру заборгованості «Акт звірки розрахунків» не є допустимим доказом у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Акт звірки розрахунків не є первинним бухгалтерським документом, має зведений (вторинний) характер і лише узагальнює відомості бухгалтерського обліку - не створює самостійно зобов`язань між сторонами та не підтверджує факту надання послуг чи виникнення боргу. Наданий на підтвердження боргу «Додаток №1 до Акту про придбання майна на аукціоні» не є допустимим доказом, оскільки в ньому лише зафіксовано перелік заборгованості фізичних послуг перед «КП «ЕКОСЕРВІС» станом на 01.07.2024 року, які ФОП придбав на аукціоні і не підтверджує сам факт існування боргу між первісним кредитором та відповідачем.

Окрім цього, від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло окреме заперечення щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат, 3% річних та судових витрат в якому вказала, що оскільки основний борг позивачем не доведений, зобов`язання не встановлене, то ї похідні (інфляційні втрати, 3% річних) нарахування є неможливими. Щодо необґрунтованості та недоведеності витрат на професійну правничу допомогу вказала, що заявлені витрати є передчасними та не обґрунтованими. Між позивачем та адвокатом Біжко Ю.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Однак в матеріалах справі відсутні документи, що підтверджують повноваження Біжко Ю.В. на представництво інтересів позивача у даній справі - а саме довіреність або ордер до матеріалів справи не подано. Водночас представництво позивача у суді здійснюється іншою особою Грицай В.А., на яку видано довіреність, вона подавала позов, додатки, клопотання, проте договір про надання професійної правничої допомоги з цією особою відсутній. У справі відсутня особа, яка одночасно має договір про надання правничої допомоги, належні повноваження на представництво та фактично здійснювала процесуальні дії. Договір укладений з однією особою, довіреність видана іншій, а зв`язок між ними та цією справою позивачем не доведений. Таким чином, у матеріалах справи відсутній належний зв`язок між особою, з якою укладено договір, особою, яка фактично здійснює представництво, та заявленими витратами.

Також, від відповідача Гретчин О.Р. до суду надійшло окреме заперечення щодо істотних процесуальних порушень, неналежного повідомлення сторони, порушення принципів змагальності та справедливого суду в якому зазначила, що систематичні процесуальні порушення, допущені як позивачем, так і судом під час розгляду справи унеможливлюють реалізацію права на захист, порушують принципи змагальності сторін, правової визначеності та справедливого судового розгляду, гарантовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Та зазначила, що досудове врегулювання спору було зведене до неформальних переговорів. В матеріалах справи відсутні власноручні чи електронні підписи представника позивача - Грицай В.А. Подання документів через електронний суд не надає копіям статусу оригіналів і не звільняє позивача від обов`язку підтвердити їх достовірність. Окрім цього вважає, що суд здійснював неналежне повідомлення іі як учасника справи та здійснювався неналежний розгляд справи та вручення ухвал суду не здійснювалось взагалі.

Крім того, від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло узагальнююче обґрунтування на основі окремих заперечень в якому зазначила, що аналіз поданих позивачем матеріалів та заявлених вимог у їх сукупності свідчить про відсутність належних правових і доказових підстав для задоволення позову. Позивач не довів належним чином свого статусу кредитора у спірному зобов`язанні, оскільки не підтвердив правонаступництво та не визначив належний предмет відступлення права вимоги. Аукціон не може легалізувати недоведений чи сумнівний борг. Також, позивач не довів її статус як боржника, зокрема не підтвердив виникнення у неї обов`язку зі сплати заборгованості ні як спадкоємця, ні як власника майна, а також не довів момент і правову підставу виникнення такого обов`язку. Подані позивачем докази не підтверджують сам факт існування заборгованості. Зокрема, Акт звірки взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом, не підписаний відповідачем і не підтверджений первинними документами, а Додаток №1 до акту придбання майна на аукціоні не містить відомостей про грошове зобов`язання відповідача. Окрім цього, під час розгляду справи були допущені суттєві процесуальні порушення, які обмежили права відповідача на справедливий судовий розгляд та ефективний захист, гарантовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини. У зв`язку з вищенаведеним просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Окрім цього, від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності в якій зазначила, що позивач звернувся до суду після спливу встановленого законом строку позовної давності, не надавши доказів його переривання, зупинення чи поновлення. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Від представника позивача Грицай В.А. до суду надійшло клопотання про доручення доказів, в якому просить згідно доданих документів стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3256,31 грн., а також клопотання про долучення доказів, а сааме копій рішень виконавчого комітету Калуської міської ради щодо встановлення та коригування тарифів на послуги з перевезення та захоронення побутових відходів.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли письмові заперечення щодо долучення доказів позивачем, а саме копій рішень виконавчого комітету Калуської міської ради щодо встановлення та коригування тарифів на послуги з перевезення та захоронення побутових відходів. Вважає, що подані позивачем рішення органу місцевого самоврядування регулюють порядок формування та затвердження тарифів на відповідні послуги, однак самі по собі не підтверджують: укладення між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг або приєднання відповідача до публічного договору; фактичне надання послуг відповідачу у заявлений період; погоджений обсяг та вартість таких послуг; виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем. Рішення виконавчого комітету про встановлення або коригування тарифів є нормативними актами локальної дії та не створюють автоматично цивільно-правових зобов`язань між конкретними особами без наявності передбачених законом та договором підстав. Таким чином, зазначені документи не підтверджують безпосередньо обставин, які є предметом доказування у даній справі, та не можуть самостійно слугувати належними і достатніми доказами обґрунтованості позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила не брати до уваги письмові заперечення подані відповідачем. Щодо акту звірки розрахунків за адресою АДРЕСА_1 , зазначила, що даний документ не підпусує споживач послуг, він містить нарахування заборгованості та вважає його належним доказом у справі, а факт відсутності договору про надання жтлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Щодо застосування строків позовної давності, зазначає що в даній справі строк позовної давності слід обчислювати з дня коли позивач дізнався про порушення свого права або особу яка його порушила, а також враховуючи, що на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також на час дії воєнного стану, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи встановлені обставини позовні вимоги заявлено в межах строків позовної давності. Оскільки позивачка успадкувала майно за заповітом за адресою АДРЕСА_1 , а тому повинна сплатити наявну заборгованість.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі у зв`язку з тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у неї заборгованості. Вважає, що сам факт придбання масиву дебіторської заборгованості не підтверджує існування належного, індивідуалізованого цивільного зобов`язання між нею та КП «ЕКОСЕРВІС», а відтак не створює права вимоги у позивача. Позивач не довів існування цивільно-правового зобов`язання саме між нею та КП «Екосервіс»; відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують надання послуг, їх обсяг, період та вартість; подані матеріали не дозволяють ідентифікувати конкретне право вимоги як об`єкт цивільних прав. Акт звірки розрахунків за адресою АДРЕСА_1 без її підпису не підверджує визнання боргу. Витяги з таблиць без повної версії не дають можливість перевірити обсяг і належність переданих прав. Особовий рахунок є обліковим документом, а не договором та не підтверджує її волевиявлення щодо його відкриття. Просить суд застосувати строки позовної давності оскільки заборгованість виникла у 2018 році та вирішити питання розподілу судових витрат.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком); комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст. 68 Житлового кодексу України, згідно з якою зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно з положенням ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власник або наймач житлового приміщення та повнолітні члени його сім`ї, що мешкають разом з ним, зобов`язані своєчасно та у повному обсязі вносити оплату за надані житлово-комунальні послуги згідно з ст. 66-68 Житлового кодексу України.

Статтями 64, 156 Житлового кодексу України, передбачено, що повнолітні члени сім`ї несуть з наймачем (власником) солідарну відповідальність

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України,Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна.

Відсутність договору між позивачем та відповідачем щодо утримання житлового будинку і прибудинкової території не є підставою для звільнення відповідача від сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території тощо за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будівлі.

Судом встановлено, що Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі № 909/510/23 Комунальне підприємство «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

07.11.2024 р. відбувся електронний аукціон № BRD001-UA-226 з продажу майна банкрута по лоту № 15, а саме: права вимоги за дебіторською заборгованістю Комунального підприємства «Екосервіс» Калуської міської ради станом на 01 липня 2024 року.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № BRD001-UA-226 від 07.11.2024 р. переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з протоколом про проведення аукціону № BRD001-UA-226 від 07.11.2024 р.: - ціна, сплачена переможцем за лот (що становить залишок гарантійного внеску за вирахуванням винагороди оператора) 91 006,27 грн. без ПДВ (дев`яносто одна тисяча шість гривень 27 копійок без ПДВ); - сума, яка підлягає поверненню переможцю електронного аукціону, у разі, коли сума гарантійного внеску, сплаченого таким переможцем аукціону більша за суму ціни продажу лота та винагороди оператора: 14 958,92 грн.

Повідомлення про повний розрахунок №14/11-01 від 14.11.2024 р. за майно, придбане на електронному аукціоні № BRD001-UA-226 підтверджує здійснення оплати в повному обсязі.

Таким чином, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 85 КУзПБ, в повному обсязі сплачено запропоновану ціну під час проведення аукціону з продажу майна банкрута Комунального підприємства «Екосервіс» Калуської міської ради.

Частиною 1 ст. 87 КУзПБ визначено, що придбане на аукціоні майно, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні.

14.11.2024 р. на підставі протоколу про проведення аукціону № BRD001-UA-20241028 - 00226 від 07.11.2024 р., між КП «Екосервіс» та ФОП ОСОБА_2 укладено акт про придбання майна на аукціоні, згідно з яким КП «Екосервіс» передає, а ФОП ОСОБА_2 приймає у власність майно банкрута згідно лота № 15.

Дебіторська заборгованість на загальну суму 1 834 341,21 грн., за даними бухгалтерського обліку КП «Екосервіс» станом на 01 липня 2024 року, утворилась внаслідок не проведення оплати фізичними особами послуг наданих КП «Екосервіс» з поводження з побутовими відходами.

Дебіторська заборгованість, за даними бухгалтерського обліку КП «Екосервіс» станом на 14 листопада 2024 року складає 1 799 759,15 грн.

В додатку № 1 до даного Акту про придбання майна на аукціоні, який є його чинною складовою, зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» станом на 14 листопада 2024 року, та заборгованість яких на загальну суму 1 799 759,15 грн. передається покупцю.

Відповідно до електронної системи закупівель Prozorro щодо аукціону BRD001-UA226 за посиланням: https://prozorro.sale/auction/BRD001-UA-20241028- 00226/, можна переглянути інформацію лоту, зокрема публічні документи, до яких входить загальний перелік фізичних осіб, заборгованість яких перед КП «ЕКОСЕРВІС» станом на 14 листопада 2024 року за надані послуги з поводження з побутовими відходами (право вимоги заборгованості) передано переможцю аукціону № BRD001-UA-226 ФОП ОСОБА_2 , що зберігається файлом - Характеристика склад майна по лоту № 15.xls.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Придбавши це майно на аукціоні, ФОП ОСОБА_2 отримав право вимоги, яке раніше належало КП «ЕКОСЕРВІС», що надає статус правонаступника, згідно з приписів ЦК України.

Таким чином, ФОП ОСОБА_2 є новим кредитором до фізичних осіб боржників за надані послуги з поводження з побутовими відходами згідно з Додатком № 1 до Акту про придбання майна на аукціоні від 14.11.2024 року, зокрема до боржників за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

За адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість у розмірі 965,02 грн., що підтверджується копією витягу з Додатка №1 до Акту про придбання майна на аукціоні від 14.11.2024 року.

Відповідно до акта звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , проживає дві особи, абонентом є ОСОБА_3 .

Відповідно до інформаційної довідки №444058573 від 18.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 08.04.2021 приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Хомин Н.Б.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю відповідачки, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Хомин Н.Б., зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд приходить до переконання, що відповідачка, будучи спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину після смерті своєї матері, а тому являється боржником по справі.

Акт звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , підтверджує, що за період з червня 2018 року до квітня 2021 року (включно) розмір наданих послуг з управління побутовими відходами відповідачу становить на суму 965,02 грн.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 27.03.2018 року №63 «Про тарифи на комунальні послуги, що надаються комунальним підприємством» виконавчий комітет міської ради вирішив встановити тарифи на послуги з перевезення і захоронення твердих і рідких побутових відходів, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс», згідно з додатком, тарифи ввести в дію з 15 квітня 2018 року. Додатком до рішення виконавчого комітету міської ради від 27.03.2018 №63 встановлено, що оплата за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів з одного мешканця багатоповерхівок в місяць становить 13 грн. 04 коп.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 22.04.2019 року №96 «Про коригування тарифів на послуги з перевезення і захоронення твердих і рідких побутових відходів» виконавчий комітет міської ради вирішив встановити скориговані тарифи на послуги з перевезення і захоронення твердих і рідких побутових відходів, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс», згідно з додатком, тарифи ввести в дію з 1 червня 2019 року. Додатком до рішення виконавчого комітету міської ради від 22.04.2019 №96 встановлено, що оплата за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів з одного мешканця багатоповерхівок в місяць становить 14 грн. 63 коп.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.01.2020 року №17 «Про тарифи на комунальні послуги, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс» виконавчий комітет міської ради вирішив встановити тарифи на послуги з перевезення і захоронення твердих та рідких побутових відходів, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс», згідно з додатком, тарифи ввести в дію з 01.03.2020 року. Додатком до рішення виконавчого комітету міської ради від 28.01.2020р. № 17 встановлено, що у відповідності до норм накопичення побутових відходів для житлових будинків м. Калуша, затверджених рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 17.06.2014 року №97 «Про норми надання послуг з вивезення побутових відходів» оплата за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів з одного мешканця багатоповерхівок в місяць становить 16 грн. 59 коп.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.07.2020 року №143 «Про скасування рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.01.2020 №17 «Про тарифи на комунальні послуги, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс» виконавчий комітет міської ради вирішив скасувати рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.01.2020 №17 «Про тарифи на комунальні послуги, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс», комунальному підприємству «Екосервіс» (Ігор Свистун) в своїй роботі керуватися рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 22.04.2019 №96 «Про коригування тарифів на послуги з перевезення та захоронення твердих і рідких побутових відходів».

Таким чином, з огляду на приписи статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг.

КП «Екосервіс» надавав відповідачу відповідні послуги, однак останній не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 965,02 грн.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказані норми права визначають такі ознаки відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі заміни сторони зобов`язання до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Позивачем не надано доказів того, що набуте ним право вимоги заборгованості відповідача включає в себе нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, акт про придбання майна на аукціоні не передбачає, що позивач набув право вимоги, окрім суми боргу, на такі нарахування.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач набув права на нарахування 3% річних та інфляційних з моменту набуття права вимоги на дебіторську заборгованість КП «Екосервіс», тобто з 14.11.2024.

Таким чином, згідно проведеного судом перерахунку, розмір нарахованих за період з 14.11.2024 до 24.09.2025 (дата подачі позову до суду) 3% річних складає 24,98 грн., а інфляційних втрат 95,50 грн.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Згідност. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно дост. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правиламист. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення позивача до суду з позовом.

Тобто, строк позовної давності за заявленими позивачем вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги за період з липня 2018 року по квітень 2021 року вважався продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на час дії воєнного стану, а тому доводи відповідача про те, що позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги заявлено в межах строків позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Прецендентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, вимоги позивача слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 1 085,50грн., яка складається з 965,02 грн. за житлово-комунальні послуги за період з липня 2018 року до квітня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 95,50 грн., 3% річних у розмірі 24,98 грн. В задоволенні решти позову слід відмовити за безпідставністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн. Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 1 281,55грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 1 085,50грн. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 820,73грн. (968,96 грн. х 1 085,50грн. /1 281,55грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача просить стягнути судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3256,31 грн.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом.

Зважаючи на твердження відповідачки ОСОБА_1 про те, що представництво позивача у рамках цієї справи здійснює представник за довіреністю Грицай В.А., натомість між позивачем та адвокатом Біжко Ю.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Однак в матеріалах справі відсутні документи, що підтверджують повноваження Біжко Ю.В. на представництво інтересів позивача у даній. Договір укладений з однією особою, довіреність видана іншій, а зв`язок між ними та цією справою позивачем не доведений, а отже, витрати на юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 ЦПК, суд зазначає наступне.

Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

3 викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) передбачено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

3 матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025 укладений між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» та ФОП ОСОБА_4 ; додаток № 1 від 14.07.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01; додаток № 2 від 14.07.2025 р. до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01, акт №82 від 24.10.2025 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025, загальна вартість наданих послуг становить 3256,31 грн.

В постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Як зазначено в постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, відповідно до ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 3256,31 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1 500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу буде достатнім, пропорційним і справедливим, а також не становитиме надмірного тягара для відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.256, 257, 261, 319, 322, 509, 510, 512, 513, 514, 526, 610, 612, 625, 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст.1 ,5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст.19, 60, 76, 80, 81, 89, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 заборгованість у розмірі 1 085,50грн., яка складається з 965,02 грн. за житлово-комунальні послуги за період з липня 2018 року до квітня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 95,50 грн., 3% річних у розмірі 24,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 820,73грн. сплаченого судового збору та 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду і протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 02.02.2026.

Головуючий: