Провадження № 2/635/795/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Даниленко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.С.,

представника відповідача - Темнюкової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики за розпискою у розмірі 166 635 грн 20 коп., та судовий збір у розмірі 1666 грн 35 коп.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.07.2021 вона передала у борг ОСОБА_2 гроші у сумі 4 000 доларів США, що на теперішній час, за офіційним курсом НБУ складає 166 635,20 грн, які відповідач зобов`язувався їй повертати по 300 доларів США раз на місяць (кожного 8 числа місяця). Таким чином, відповідач повинен був повернути всю суму боргу протягом 13 місяців, тобто до 08.08.2022. На виконання відповідних норм закону для підтвердження зобов`язань та умов позики, відповідачем була складена розписка від 01.07.2021, яка посвідчує передання відповідачу грошової суми, а відповідачем зобов`язань їх повернути. Протягом 13 місяців з дня отримання позики, та по сьогоднішній день, відповідач жодних грошей позивачу не повернув, та повертати відмовляється. Позивач чекала понад два роки, коли відповідач поверне її гроші, постійно нагадувала йому про борг, просила повернути, намагалась пояснити що більше чекати не може, тому що їй ці гроші дуже потрібні особисто й саме зараз. Крім того відповідач взагалі став уникати зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки. 29.11.2024 позивачем на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення була направлена вимога про повернення суми боргу до 08.12.2024, але і письмова вимога відповідачем була проігнорована, у зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.01.2025 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.04.2025 відмовлено в забезпеченні позову.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, у якій вона підтримує вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості, просить суд їх задовольнити.

Представником відповідача адвокатом Темнюковою М.І. через систему «Елеткронний суд» надіслано відзив, в якому зазначено, що 01.07.2021 ОСОБА_2 було отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США. із зобов`язанням повернення по 300 доларів щомісячно зі строком погашення до 08.08.2022. З 01.07.2021 станом на теперішній час відповідачем було частково погашено заборгованість у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США. З дочкою позивачки, ОСОБА_3 у період з 2021 року по серпень 2023 відповідач перебував у цивільному шлюбі. Від даних відносин є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказами погашення заборгованості є скриншот переписки між відповідачем та ОСОБА_3 , відправлених через застосунки-месенджери Telegram. Остання давала бачитись із сином, а він їй передавав грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за розпискою. Одночасно факт передачі грошових коштів в рахунок погашення за розпискою може засвідчити свідок ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , останній був присутній при передачі. Також вважає, що факт часткової сплати грошових коштів за розпискою може підтвердити ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , якій відповідач особисто і передавав останні. Одну з оплат за розпискою відповідач особисто відправляв на картку позивачки. Також зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, указом Президента від 24.02.2022 за № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан. У період з лютого 2022 року по серпень 2023 року під час спільного мешкання з ОСОБА_3 відповідач один забезпечував усю сім`ю, оскільки ані цивільна дружина, ані ОСОБА_1 не працювали. Відповідач частково визнає позов, оскільки у зв`язку із погіршенням економічної ситуації у країни та воєнними діями він не зміг у повному обсязі виконати свої зобов`язання, але зазначає, що 1500 доларів США їм було сплачено. Згідно інформації з офіційного сайту національного Банку України офіційний курс гривні щодо долару США на дату подання позову 13.12.2024 складає 41,6568. 1500*41,6568=62485 грн. Позивачем вказано, що сума боргу становить 166 635,20 грн. Оскільки відповідачем частково сплачено борг, вважає, що станом на теперішній час сума боргу за розпискою становить: 166 635,20-62 485 = 104 150,20 грн.

Позивачем надано відповідь на відзив в якому вона зазначила, що з наданого фото квитанції неможливо встановити кому саме та за що відповідачем було переслано 3000 гривень. Прізвище отримувача не зазначено, а призначення платежу вказано як переказ особистих коштів, що не може підтверджувати переказ відповідачем позивачу грошових коштів в рахунок боргу. Крім того, з огляду на фото переписки неможливо встановити з ким саме йде бесіда, з якого приводу та взагалі її достовірність. Також текст не підтверджує отримання позивачем будь-яких коштів. З огляду на це також можливо ще додати і побачити в матеріалах справи, що зазначені квитанції та переписки жодним чином не засвідчені, а в своєму відзиві відповідач не зазначає про наявність у нього оригіналів цих електронних доказів. Таким чином надані до суду фото є неналежними, не достовірними та допустимими доказами. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та відмовити в клопотанні про виклик свідків.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію свого підзахисного, викладену у відзиві на позовну заяву, просила позов задовольнити частково з урахуванням погашеної суми боргу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що є знайомим із ОСОБА_2 , мають дружні стосунки. В 2021 році він працював в магазині «Посад», а ОСОБА_6 (колишня цивільна дружина відповідача та донька позивачки) в магазині поряд. ОСОБА_7 один раз попросив його передати через ОСОБА_6 її матері сто доларів в рахунок погашення боргу. Свідок на виконання прохання зайшов в той день до магазину, де працювала ОСОБА_6 , віддав їй кошти у розмірі 100 доларів США, повідомивши, що це ОСОБА_8 попросив віддати мамі в погашення боргу.

В судовому засідання була допитана свідок ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона в 2021 році перебувала в близьких стосунках з відповідачем, коли він взяв у її матері в борг 4 тисячі доларів США під розписку, проте умови розписки не виконував, гроші не повертав. ОСОБА_9 дійсно приносив один раз їй гроші, казав, що це від ОСОБА_10 і все. Про те, що це гроші для мами він не сказав, тому ОСОБА_6 вирішила, що гроші на утримання їх спільної дитини. При цьому, як зазначає свідок, відповідач часто зустрічав її після роботи, але жодного разу ніякі кошти для мами не передавав. Перші чотири місяці передавав певні суми через своїх друзів, які не казали, що це для мами, а потім під будь-яким приводом намагався уникати від виконання грошового зобов`язання. Крім того, коли свідок перебувала у лікарні, відповідач забрав у неї всі прикраси, які потім не повернув, гроші за них не віддав. ОСОБА_8 ігроман («парі-матч»), та всі гроші він витрачає на це.

Вислухавши представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01.07.2021 передала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4 000 доларів США, що на момент звернення з позовом до суду, за офіційним курсом НБУ складає 166 635,20 грн, які відповідач зобов`язувався їй повертати по 300 доларів США раз на місяць (кожного 8 числа місяця).

01.07.2021 на підтвердження фактичного отримання вказаних коштів у борг та умов їх повернення відповідачем власноручно складено та підписано розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20 зроблено правовий висновок, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач на підтвердження заявлених вимог надав суду оригінал розписки від 01.07.2021, яка містить: суму боргу 4000 доларів США грн; зобов`язання повертати борг по 300 доларів США один раз на місяць (кожного 8 числа місяця); підписи сторін про передачу та отримання коштів; дату підписання та отримання коштів 01.07.2021.

Відповідно до змісту розписки, ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 позику сумі 4 000 доларів США, які відповідач зобов`язувався їй повертати по 300 доларів США раз на місяць (кожного 8 числа місяця). Проте, станом на дату звернення позивача до суду з цією позовною заявою ОСОБА_2 не повернув борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.

Надані відповідачем докази суд не бере до уваги, оскільки з наданого фото квитанції неможливо встановити кому саме та за що відповідачем було переслано 3000 грн. Прізвище отримувача не зазначено, а призначення платежу вказано як переказ особистих коштів, що не може підтверджувати переказ відповідачем позивачу грошових коштів в рахунок боргу. З огляду на фото переписки неможливо встановити між ким відбувається бесіда та з якого приводу. Також текст не підтверджує факт отримання позивачем від відповідача будь-яких коштів в рахунок погашення боргу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив, що один раз передавав на прохання відповідача гроші ОСОБА_3 у розмірі 100 доларів США, але остання цей факт заперечила, зазначивши, що для мами ніхто їй гроші не передавав, всі гроші, які вона отримувала від відповідача (шляхом банківських переказів або через друзів, та особисто), це були гроші на утримання спільної з відповідачем дитини.

Верховний Суд у своїй практиці щодо аналогічних спорів вказує, що згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- та відеозапису, іншими доказами. Оскільки договір позики укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Поясненнями сторони та показами свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Саме оригінал розписки, який знаходиться у кредитора, як раз і доводить той факт, що зобов`язання боржника із повернення боргу не виконано. Якщо кредитор не повертає боржнику борговий документ або не видає розписку про повернення коштів при їх фактичному поверненні настає прострочення кредитора.

Отже посилання відповідача на часткове погашення ним боргу за договором позики не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

В свою чергу, відповідачем договір позики не оспорювався з підстав, визначених ст. 231 ЦК України.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, та, взявши до уваги той факт, що розписка про отримання грошових коштів наявна в матеріалах справи, а відповідачем не спростовано факт отримання грошових коштів у борг та не підтверджено його погашення (повністю або частково), суд дійшов висновку, що укладення між сторонами договору позики відбулося шляхом складення розписки, а тому позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача.

На підставі викладено та керуючись ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 01.07.2021 у розмірі 166 635 грн (сто шістдесят шість тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1666 (одна тисяча шістсот шістдесят шість) гривень 35 (тридцять п`ять) копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання (перебування) та реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання (перебування) та реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Т.П.Даниленко