ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1426/24

Головуючий у першій інстанції Грушко О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/163/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 , шляхом публікації у тому ж інтернет виданні, де воно і було поширене, а саме у групі КОРОП*ГРОМАДА* Чернігівська область;

- визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію розповсюджену відповідачем у соціальній мережі Facebook, а саме у групі КОРОП*ГРОМАДА* Чернігівська область;

- стягнути з відповідача 20 000 грн моральної шкоди у зв`язку з погіршенням стану здоров`я на фоні емоційного зриву та 50 000 грн матеріальної шкоди у зв`язку зі зменшенням клієнтів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 у соціальній мережі Facebook на сторінці загальнодоступної групи КОРОП*ГРОМАДА* Чернігівська область з чисельністю підписників більше десяти тисяч, виклала пост з прикріпленим фотографіями, де були зображені ОСОБА_1 та його дружина. Даній публікації передувало відео, яке відповідач видалила за годину до публікації фотографій. У публікації, яку продивились та прокоментували необмежена кількість осіб, вказано, що ОСОБА_1 є грубіяном, хамом, та самозакоханим індюком, який продає продукцію.

Позивач вважав дані висловлювання недостовірними та такими, які мають вагомий вплив на його честь та гідність, у зв`язку з чим він 27.09.2024 звернувся із заявою до начальника ВП Новгород-Сіверського ЛВП ГУНП в Чернігівській області, де пояснив, що публікація має негативний вплив на особисту і професійну репутацію, так як, даний інцидент відбувався на його робочому місці, де відповідач не тільки зробила відео і пост у соціальній мережі, але при покупцях обзивала його нецензурними словами, що негативно вплинуло на його психологічно-емоційний стан.

Наголошував, що ОСОБА_2 умисно поширила недостовірну та негативну інформацію про нього в мережі, цей пост не є оціночним судженням, викладений у формі ствердження і, відповідно ст. 277 ЦК України, підлягає спростуванню. Крім того, відповідачка має відшкодувати заподіяну йому майнову та моральну шкоду.

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з останнього на її користь 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона працює прибиральницею та контролером ринку в ПСК «Коропський ринок» Коропської райспоживспілки. В її обов`язки входило прибирання в приміщенні павільйону ринку (до 15.10.2024) та збір ринкового збору. ОСОБА_1 є приватним підприємцем, займається торгівлею м`ясними продуктами і бронює торговельне місце у павільйоні Коропського ринку.

Зазначала, що вона неодноразово робила зауваження позивачу щодо неналежного утримання відведеного йому торговельного місця, крім того, ОСОБА_1 постійно несвоєчасно сплачував ринковий збір і їй доводилось неодноразово звертатись до нього з вимогою про сплату, на що останній щоразу реагував грубо, зневажливо, образливо, з вживанням нецензурної лайки.

27.09.2024 ОСОБА_2 підійшла до ОСОБА_1 з проханням не забруднювати своє місце, тримати його в належному санітарному стані, на що він знову висловився ненормативною лексикою, чим завдав їй моральної шкоди, яка полягає приниженні її честі та гідності, душевних стражданнях, тяжкою образою при виконанні нею функціональних обов`язків.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 4 000 грн.

В решті позову відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

В решті позову відмовлено.

На підставі ч. 12 ст. 265 ЦПК України проведено зустрічне зарахування сум, що підлягають стягненню та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 178,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 та змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на її користь відшкодування моральної шкоди, збільшивши її розмір до 5 000 грн, перерахувати розмір судових витрат, посилаючись на неправильну оцінку судом доказів у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , щодо правдивості показань яких у суду не виникло сумнівів, підтвердили достовірність викладеної нею в публікації інформації, факти грубого, зневажливого, образливого, з застосуванням нецензурної лайки, ставлення до неї позивача, тож розмір моральної шкоди, стягнутої на її користь, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Заявниця звертає увагу на те, що твердження ОСОБА_1 про погіршення стану його здоров`я на фоні емоційного зриву не підтверджено доказами, він не обґрунтував, у чому полягає заподіяння йому моральної шкоди, відтак його позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката Марченка Г.М., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що:

- спірна публікація ОСОБА_2 не є недостовірною інформацією, а є оціночними судженнями, які неможливо довести або спростувати;

- аналіз спірної публікації дає підстави для висновку про те, що вона містить суб`єктивну думку автора, висловлену в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність та честь ОСОБА_1 , і є підставою для покладення на відповідачку обов`язку відшкодувати завдану йому моральну шкоду;

- з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача розмір компенсації моральної шкоди має становити 4 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- ОСОБА_1 , висловлюючи нецензурні слова на адресу ОСОБА_2 , висловив свою суб`єктивну думку в брутальній, принизливій, непристойній формі, що принижує гідність та честь останньої, і це почули принаймні двоє чоловік, окрім самої ОСОБА_2 , що підтвердили свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

- враховуючи обставини заподіяння моральної шкоди, а саме те, що образливі вислови були здійснені в павільйоні ринку, тобто в громадському місці і їх могли почути, крім свідків, інші особи, ОСОБА_1 висловив образу усно, в приміщенні з обмеженою кількістю людей, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань розмір моральної шкоди має становити 1 000 грн.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд.

Судом у справі встановлено та не оспорюється сторонами, що в соціальній мережі Fасеbоок, на сторінці загальнодоступної групи КОРОП*ГРОМАДА* Чернігівська область, ОСОБА_2 розмістила фото ОСОБА_1 з дружиною, а також публікацію наступного змісту: «Пан ОСОБА_6 , не поважає людей і жінок, може принижувати жінку, обзивати її непристойними словами, вилищене, жирне, неприємне, особою важко назвати більше существо, але особа. Грубіян, хам, самозакоханий індюк, свиння яка продає людям продукти (м`ясо, сало). Просто бридко» (а.с. 18).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першої статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

При цьому не можуть бути спростовані думки, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири і за формою є брутальними.

Апеляційний суд вважає висновок районного суду про те, що дані, розміщені у спірній публікації, не є недостовірною інформацією, правильним, оскільки ОСОБА_2 не було поширено інформацію про факт, а оспорювана позивачем інформація по суті є оціночним судженням відповідача, яке, в свою чергу, містить образливі вислови щодо особи позивача.

З урахуванням обставин справи та контексту всієї поширеної інформації щодо позивача, поширена інформація не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтується на інформації, що містить оціночні судження і стосується критики особи позивача.

Оскільки поширена ОСОБА_2 інформація містить образливі вирази щодо ОСОБА_1 , тобто суб`єктивну думку, висловлювання у брутальній, принизливій формі, що принижує честь, гідність і ділову репутацію особи, районний суд обґрунтовано вважав, що на користь останнього підлягає відшкодуванню моральна шкода.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/1/ (провадження № 61-21258св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 728/1144/19 (провадження № 61-10669св20).

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19).

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що ОСОБА_2 поширила негативну інформацію, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої ним визначено у сумі 20 000 грн.

Суд першої інстанції встановивши факт поширення відповідачкою щодо позивача інформації образливого характеру, яка принижує його честь та гідність, обґрунтовано встановив наявність підстав для відшкодування з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 4 000 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, районний суд керувався принципами розумності, справедливості, характеру правопорушення та співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Визначення розміру моральної шкоди у сумі 4 000 грн, на думку колегії суддів, відповідає засадам розумності та справедливості. При цьому суд першої інстанції врахував обставини справи та зібрані у справі докази, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань від поширення щодо нього інформації образливого характеру.

У зустрічному позові, ОСОБА_2 просила стягнути на її користь моральну шкоду у сумі 20 000 грн. Обґрунтовувала позов тим, що 27.09.2024 ОСОБА_1 висловився в її бік ненормативною лексикою, чим завдав їй моральну шкоду, яка полягає приниженні її честі та гідності, душевних стражданнях, тяжкою образою при виконанні нею функціональних обов`язків.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 1 000 грн, встановивши, що ОСОБА_1 у присутності сторонніх осіб (принаймні двох) із використанням нецензурної лексики висловив свою суб`єктивну думку в брутальній, принизливій, непристойній формі, що принижує честь і гідність ОСОБА_2

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржене, таким чином апеляційний суд вважає встановленим факт його протиправної поведінки та завдання моральної шкоди ОСОБА_2 .

Позивачка не погоджується із стягнутим на її користь рішенням суду розміром відшкодування моральної шкоди.

За змістом ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту, особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Статтею 275 України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Образа це зневажливе висловлювання, негарний вчинок і таке інше, що спрямовані проти кого-небудь, і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю.

Образа може бути заподіяна у вигляді висловлювання (словесно, письмово) або у вигляді дії (ляпас, плювок, непристойний жест), а також публічно або в відсутність об`єкта образи.

Образа полягає у негативній оцінці особистості людини, його якостей, поведінці, причому у формі, що суперечить встановленим правилам поведінки і вимогам загальнолюдської моралі.

Згідно з п. 19 ч. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Посилання ОСОБА_2 на невідповідність розміру моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості носять загальний, оціночний характер і не підкріплені жодними доказами чи конкретними розрахунками, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду.

Колегія суддів вважає що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував обставини її заподіяння, керувався засадами розумності, справедливості, та обґрунтовано вважав, що співмірним розміром її відшкодування є сума 1 000 грн.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін, новий розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.02.2026.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко