Єдиний унікальний номер: 378/1774/25
Провадження № 2/378/148/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марущак Н. М.

за участю секретаря Гончарук Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Ставище Київської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вищевказаним позовом звернулось ТОВ «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 посилаючись на те, що між ТОВ «ФК «Майбіз» та відповідачкою 14.10.2024 укладено кредитний договір № ДП 0007745, відповідно до умов якого кредитодавець надав кошти відповідачу в сумі 5000 грн., а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки, визначені в договорі.

14.10.2025 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 14/10/25. Відповідно до вказаного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Відповідачка зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість 8476,30 грн., з яких 4676,67 грн. за тілом кредиту, 2946,30 грн. за відсотками, 853,33 грн. за комісією.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» вказану суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту та на відшкодування витрат на правничу допомогу 4500 грн. та по сплаті судового збору 2422,40 грн.

Ухвалою Ставищенського районного суду від 30.12.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а. с. 57).

Представник позивача ТОВ «Деал Фінанс Груп» в судове засідання не з`явився, про час та розгляд справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 65) до суду представник товариства Ткаченко Ю. О. подав клопотання про розгляд справи без участі представника товариства (а. с. 101).

Відповідачка в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 92). Відзив на позов до суду не подала.

Зважаючи на неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Майбіз» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № ДП 0007745. Сторони погодили: суму кредиту - 5000 грн. 00 коп. (п. 1. Договору); строк кредитування - 84 днів (п. 3. Договору); розмір комісії - 1500 грн 00 коп. (п. 10. Договору); процентну ставку - 0,9 % (п. 5. Договору). Пунктом 4. Договору встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (а. с. 12 - 15, 18 - 21). Вказаний договір відписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідачки «99sJ60cP», що є підписом відповідачки (а. с. 15 зв., 21 зв.).

Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору № ДП 0007745 від 14 жовтня 2024 року, загальна вартість кредиту становить 9118 грн., з них: 5000 грн. 00 коп. - сума кредиту, 2618 грн. - проценти за користування кредитом та 1500 грн. 00 коп. - комісія за надання кредиту. Дата видачі кредиту - 14.10.2024. Дата платежу - 05.01.2025. Кількість днів - 84 (а. с. 22).

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою первісним кредитором, відповідачка ОСОБА_1 , з якою укладено договір № ДП 0007745 від 14 жовтня 2024 року, ідентифікована ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» шляхом використання одноразового ідентифікатора. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «99sJ60cP», що був надісланий на вказаний відповідачкою номер телефону - НОМЕР_2 . Час відправлення ідентифікатора позичальнику 14.10.2024 (а. с. 23).

На підтвердження перерахування коштів відповідачці згідно договору № ДП 0007745 від 14 жовтня 2024 року позивач надав копію квитанції № 42892-40024-32354, в якій вказано, що кредитні кошти в сумі 5000 грн. 00 коп. перераховані 14 жовтня 2024 року відповідачці за допомогою посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) шляхом зарахування на карту НОМЕР_1 (а. с. 24 - 25).

Відповідно до інформації, яка надана за вих. № 1012-68 від 10.12.2025 ТОВ «ПрофітГід» кредитні кошти в сумі 5000 грн 00 коп. перераховані відповідачці за допомогою посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) на підставі договору № ПГ-922 від 19.03.2024. (а. с. 23 зв.).

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Статтями 1054 та 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

14 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передало (відступило) ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог (а. с. 27 зв. - 31).

Згідно п. 2.1.3 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним Договором факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передав, а ТОВ «Деал фінанс груп» прийняв реєстр боржників в кількості відступлених прав грошової вимоги (а. с. 34).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до вказаного договору факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 року (а. с. 35 - 36), у вказаному реєстрі відповідачка ОСОБА_1 зазначена як боржник під порядковим номером 1244 за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту № ДП 0007745, заборгованість за яким становить 8476,30 грн., з яких 4676,67 грн. за тілом кредиту, 2946,30 грн. за відсотками, 853,33 грн. за комісією (а. с. 35 - 36).

По платіжній інструкції № 579936437.1 від 28.10.2025 ТОВ «Деал фінанс груп» перерахувало ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» 4 500 000 грн. як оплату за договором факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 року (а. с. 36 зв.).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № ДП 0007745 від 14 жовтня 2024 року, наданого ТОВ «Деал фінанс груп», станом на 12 грудня 2025 року загальна заборгованість відповідачки становить 8476,30 грн., з яких 4676,67 грн. за тілом кредиту, 2946,30 грн. за відсотками, 853,33 грн. за комісією (а. с. 6 - 7).

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб),а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Обгрунтовуючи позов, ТОВ «Деал Фінанс Груп» зазначено, що свої зобов`язання за вищевказаними договором про споживчий кредит № ДП 0007745 первинний кредитор ТОВ «ФК «Майбіз» виконало у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених вказаним договором, однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість.

Доказів оплати вищевказаної заборгованості за договором про споживчий кредит № ДП 0007745 відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № ДП 0007745 від 14.10.2024 в сумі 8476,30 грн., з яких 4676,67 грн. за тілом кредиту, 2946,30 грн. за відсотками, 853,33 грн. за комісією, оскільки вказана заборгованість підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

При вирішенні питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Стороною позивача надано суду: договір про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року, укладеного між ТОВ «Деал Фінанс Груп» та адвокатом Ткаченко Ю. О. (а. с. 37 - 39), за яким адвокат взяла на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. До матеріалів справи також було долучено витяг з акту № 2-ДІЛ від 01.12.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат за вищевказаним договором надала послуги по підготовці та поданні позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 4500,00 грн., з яких: 500,00 грн. - за вивчення документів, 4000,00 грн. - за складання позовної заяви (а. с. 40).

Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ТОВ «Деал Фінанс Груп» послуг адвоката Ткаченко Ю. О. з надання правової допомоги в суді першої інстанції.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що дана справа для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, залучення до участі у справі інших учасників.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Слід зазначити, що звернення до суду з позовами про стягнення боргу за кредитним договором носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат та часу. Витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 204, 207, 509, 526, 527, 530, 625, 628, 629, 1048, 1054, 1055, 1077, 1080, 1082 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону «Про електронну комерцію», ст. ст. 12-13, 76 - 81, 83, 89, 141, 258-259, 265, 268, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № ДП 0007745 від 14 жовтня 2024 року в сумі 8476 (вісім тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 30 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, та 3000 (три тисячі) гривень витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (08205, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33 офіс 40/3, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ).

Повне рішення складено 02 лютого 2026 року.

Суддя Н. М. Марущак