Провадження № 22-ц/4808/123/26
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шелудько Оксани Олександрівни на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2025 року в складі судді Андрусіва І. М., ухвалене в м. Долина Івано-Франківської області, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (надалі - ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 27 вересня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі - ТзОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7111441.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 21 200 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Однак, всупереч умовам договору та вимог законодавства, відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконав, про що свідчить відмова від добровільного повернення боргу.

В подальшому між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, зокрема, і до відповідача за вказаними договорами.

Посилаючись на вказані обставини представник ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просила стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість в загальному розмірі 69 010,80 грн, з яких: заборгованість з кредиту 18 932, 82 грн, заборгованість з процентів за користування кредитом 27 472,38 грн, нараховані позивачу проценти за 60 календарних днів - 22 605,60 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2025 року позов задоволено.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2025 заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2025 року.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 7111441 про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2023 року в розмірі 63 444, 73 грн та 2 226, 18 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 9 190 грн понесених витрат на надання професійної правничої допомоги.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором, а ОСОБА_1 - прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього кредитного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шелудько О. О., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належним чином, що номер телефону, який вказаний у позовній заяві та на який нібито був відправлений одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, дійсно належить відповідачу, а не іншій особі. За умови відсутності належних доказів, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефону є таким, що дійсно належить відповідачу або є його фінансовим номером.

Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатору «С3480» відповідачеві, не надано доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатору.

Також, матеріали справи не містять підтвердження, що саме Правила, які додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, начебто підписуючи кредитний договір. Оскільки позичальником не було особисто підписано Правила надання коштів у позику, можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи.

Зазначають, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за кредитним договором, оскільки позивачем не було долучено докази первинної бухгалтерської документації, в розумінні чинного законодавства.

Крім того, на підтвердження відступлення прав вимоги від первісного кредитора до ТзОВ «Авентус Україна» відносно відповідача за кредитним договором не надано жодного відповідного реєстру та/або іншого належного документу. Також матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що позивачем не було доведено належним чином відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором, то підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за 60 календарних днів у сумі 22 605,60 грн також немає.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 27 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № 7111441 про надання споживчого кредиту (т. 1 а.с. 25-34), який підписано відповідачем цього ж дня о 12:15 год електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «С3480». Кредитний договір було укладено на таких умовах: сума кредиту - 21 200 грн (п. 1.3.); строк кредиту - 360 днів (п. 1.4.); стандартна процентна ставка - 1,99% в день, яка застосовується в межах строку кредиту (п. 1.5.1.); кошти надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахунку на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 (п. 2.1.); дата надання кредиту - 27 вересня 2023 року або 28 вересня 2023 року (п. 2.2.).

Згідно із довідкою та випискою по рахунку (т. 1 а.с. 184-185) відповідачу ОСОБА_1 було емітовано картку № НОМЕР_2 на яку 27 вересня 2023 року було зараховано 21 200 грн.

Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) (т. 1 а.с. 44-48), розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 7111441 становить 46 405,20 грн., з яких: 18 932,82 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27 472,38 грн - заборгованість за відсотками.

Згідно із договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 (т. 1 а.с. 115-124), ТзОВ «Авентус Україна» відступило позивачу ТОВ «ФК "Фінтраст Капітал» право грошової вимоги за даним кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників (т. 1 а.с. 50).

Також, суд встановив, що позивачем ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було здійснено нарахування відсотків за період з 27 травня 2024 року до 25 липня 2024 року (60 календарних днів) у розмірі 22 605,60 грн. При розрахунку даних відсотків позивач застосовував денну відсоткову ставку в розмірі 1,99%.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач отримав кредитні кошти та використав їх, в добровільному порядку кредит не повернув, що свідчить про порушення прав позивача, відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Норма статті 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені цим Законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону№ 675-VIII).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону№ 675-VIII; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з частиною восьмою статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний кредитний договір від 27 вересня 2023 року № 7111441, укладений між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 відповідає вищевказаним вимогам законодавства. У п. 1.4 Договору передбачено строк кредитування 360 календарних днів (т.1, а. с. 25).

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідачем не спростований.

У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шелудько О. О., заперечує укладення договору та отримання кредитних коштів. Такі аргументи апеляційної скарги повністю спростовуються долученими до позовної заяви доказами про укладення електронного договору у відповідності до вимог Закону № 675-VIII.

Так, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 був повністю ознайомлений з умовами запропонованої форми кредитного Договору, умови договору відповідали внутрішній волі відповідача до його підписання, оскільки інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

Встановивши, що без повного ознайомлення позичальника з всіма умовами, кредитний Договір не міг бути укладений, апеляційний суд зауважує, що цей правочин укладений у відповідності до вимог законодавства, що регулює кредитні правовідносини. Відповідачем здійснені всі дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливим, а саме: без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами по справі не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Кредитний електронний договір від 27 вересня 2023 року № 7111441, укладений між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , є оспорюваним, однак жодна із сторін договору не ставила під сумнів його умови, а тому всі пункти договору є чинними.

Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, зокрема пункту 2.1., кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку позичальника. Перерахування кредитних коштів у сумі 21 200 грн на платіжну картку відповідача в день укладення договору підтверджується випискою АТ «ПриватБанк» (т.1. а. с. 185). Відтак, доводи апеляційної скарги з посиланням на відсутність «первинних бухгалтерських документів», які б свідчили про отримання відповідачкою кредитних коштів, колегією суддів також не приймаються.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять підтвердження відступлення прав вимоги від первісного кредитора до ТзОВ «Авентус Україна», то такий довід є неспроможним, з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З виписки АТ «ПриватБанк» вбачається, що позивач перерахував на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 21 200 грн (т.1. а. с. 185).

У подальшому 27 травня 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та ТзОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф.

Згідно договору факторингу «Право вимоги» - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованості з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів

Відповідно до п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (т.1, а. с. 116).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27 травня 2024 року до договору факторингу від 27 травня 2024 року № 27-05/24-Ф ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 46 405,20 грн з яких: 18 932,82 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 472,38 грн - сума заборгованості за відсотками (т.1, а. с. 50).

На виконання договору факторингу від 27 травня 2024 року № 27.05/24-Ф ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» уклали акт від 04 червня 2024 року, згідно якого клієнт сплатив, фактор отримав оплату в сумі 100 грн за платіжним дорученням № 6429 від 04.06 2024 року (т.1, а. с. 126).

Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладеного договору, а тому до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги на суму 46 405,20 грн, за укладеним між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитним договором від 27 вересня 2023 року № 7111441

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Отже, долучений до справи договір факторингу є чинними, його дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягає до виконання.

Враховуючи, викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за перераховані 27 вересня 2023 рокукредитні кошти у розмірі 21 200 грн.

Доводи представника Пені А. Т. про те, що матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором, також є безпідставними.

Так, відповідно до п. 1.3. договору факторингу, фактор протягом 10 (десяти) робочих днів з дня підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників зобов`язується направити, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти або за допомогою інших компаній, які займаються адресною доставкою кореспонденції, підготовлені за формою інших компаній, які займаються адресною доставкою кореспонденції, підготовлені за формою згідно Додатку № 3 до цього Договору, письмові повідомлення Боржникам про відступлення Клієнтом прав вимоги заборгованості фактору (т.1, а. с. 116).

На виконання вимог п. 1.3. договору факторингу, стороною позивача 25 вересня 2024 року на адресу вказану відповідачем у кредитному договорі, за допомогою АТ«Укрпошта» було надіслано договір факторингу.

Крім того, повідомлення про відступлення права вимоги, було надіслано на електронну адресу ОСОБА_1 , яка була вказана останнім під час укладення спірного кредитного договору (т.1, а. с. 42).

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування відсотків ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» після переходу права вимоги за 60 календарних днів у сумі 22 605,60 грн, оскільки ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло всіх тих прав, які мав первісний кредитор ТзОВ «Авентус Україна», що підтверджується умовами договору факторингу (пункт 1.1.). Враховуючи, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося у межах дії кредитного договору, таке нарахування необхідно вважати правомірним.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, заявлену у позовній заяві, а отже, така підлягає стягненню у судовому порядку на користь позивача.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його потрібно залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шелудько Оксани Олександрівни -залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта