УХВАЛА

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 509/611/23

провадження № 61-14811ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-2010» про визнання права власності на майновий пай,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд поновити пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного майнового права та зобов`язати ТОВ «Україна-2010» виділити йому нерухоме майно в натурі, а саме одного із наявних корпусів на МТФ №1 (колишнього колгоспу ім. Дзержинського), за адресою:АДРЕСА_1 .

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 14 березня 2024 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Україна-2010» про визнання права власності на майновий пай відмовив.

Одеський апеляційний суд постановою від 19 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року змінив, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на позовну давність. У решті рішення залишив без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Верховного Суду від 28 квітня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків (провадження № 61-4777ск25).

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Верховного Суду від 18 вересня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків (провадження № 61-11722ск25).

21 листопада 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 втретє подано касаційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, надання нової редакції касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правового обґрунтування, обґрунтувати сплачену суму судового збору та визначити розмір судового збору (з розрахунку 1 % від ціни позову х 200 %), який підлягав сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна, і, за потреби, доплатити судовий збір.

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, яка містить заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та уточнену редакцію касаційної скарги.

Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги заявником не усунуто у повному обсязі.

На обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає про те, що він неодноразово подавав касаційні скарги на вказані судові рішення, які були повернуті через неправомірні дії відповідача та не залежали від волі заявника, оскільки йому не було надано відомостей щодо вартості спірного майна. Вказував, що він звертався до відповідачадля встановлення вартості спірного майна з метою подальшого визначення розміру судового збору за подання касаційної скарги, проте йому було відмовлено в отриманні відповідної грошової оцінки, що унеможливило своєчасне оформлення та подання касаційної скарги.

На переконання заявника, зазначене є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Вищезазначені доводи ОСОБА_1 щодо причин пропуску строку на касаційне оскарження не можна визнати поважними, оскільки невиконання вимог ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.

Заявник дійсно в силу норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження, так як заявник має довести що перешкоджало виконати вимоги ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги при первісному зверненні до суду касаційної інстанції.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 509/611/23 було повернуто ухвалами Верховного Суду від 23 червня 2025 та від 21 жовтня 2025 року, в тому числі, через ненадання суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, що унеможливило перевірку судом правильності сплати судового збору за подання касаційної скарги за майнову вимогу.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Дослідивши надану ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 08 грудня 2025 року, заяву та додані до неї документи, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не є поважними.

Обставини, які стали підставою для повернення касаційних скарг ОСОБА_1 існувати не перестали, оскільки заявник не врахувавши викладені у вказаних вище ухвалах роз`яснення, втретє подав касаційну скаргу оформлену в аналогічний спосіб, яка не містить ціни позову та вартості спірного майна.

Тому наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Аналіз скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову на день подання позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна, тому заявникові було запропоновано надати докази (наприклад, позовна заява з визначеною ціною позову станом на день її подання, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості майна тощо), які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви та визначити розмір судового збору з розрахунку 1 % від ціни позову х 200 %, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості спірного майна, і, за потреби, доплатити судовий збір.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову визначається, зокрема у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено, що «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості -визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці».

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Тому вимога у цій справі про визнання права на майновий пай має майновий характер, оскільки підлягає грошовій оцінці.

Заявником не надано доказів вартості майна, що не дозволяє перевірити правильність сплати заявником судового збору.

Отже, ОСОБА_1 недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою суду від 08 грудня 2025 року в повному обсязі не усунуто, а саме: не зазначено поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та не надано доказів на підтвердження вартості спірного майна.

Викладені обставини унеможливлюють відкриття касаційного провадження за даною касаційною скаргою та зумовлюють такі процесуальні наслідки, як повернення касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-2010» про визнання права власності на майновий пай вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров