Справа № 209/4046/24
Провадження № 2-ві/209/1/26
УХВАЛА

04 лютого 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - Левицької Н.В.,

за участі секретаря - Погрібної О.В.,

представника позивача Демінова О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Корнєєвої Інеси Вікторівни від розгляду цивільної справи № 209/4046/24 за позовом Приватного підприємства «Світлана 2000» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення сплаченої заборгованості у порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Кам`янського перебуває цивільна справа № 209/4046/24 за позовом Приватного підприємства «Світлана 2000» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення сплаченої заборгованості у порядку регресу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29.01.2026 відкладено розгляд цивільної справи до 15.00 години 27 лютого 2026 року.

03.02.2026 через канцелярію суду відповідачкою у справі - ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Корнєєвої Інеси Вікторівни від розгляду цивільної справи № 209/4046/24.

В обґрунтування заявленого відводу ОСОБА_1 зазначила, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08.01.2025 у цій справі вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на майно в межах позовних вимог на суму 4 778 227, 71 грн:

- нежитлове приміщення, загальною площею 289,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 13577478;

- комплекс торгових павільйонів А-2,загальною площею 240,8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 23253926;

- 40/100 частки в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 27151885.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.04.2025 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шипіленко Р. О. задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 січня 2025 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заявник зазначає, що апеляційним судом відповідно було підтверджено, що суддя суду 1 інстанції при задоволенні заяви про забезпечення позову наклала арешт на майно, яке взагалі не належить відповідачу у справі, при цьому в самій ухвалі вказавши, що відповідач є власницею майна, що є грубим порушенням приписів права.

Окрім цього, заявник також вказує про те, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 08 січня 2025 року відмовлено. При цьому, постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.04.2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шипіленко Р. О. задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року скасовано, справу повернути до суду першої інстанції продовження розгляду.

Відтак, ОСОБА_1 , зазначає, що цією заявою виражає недовіру судді Дніпровського районного суду м. Кам?янського ОСОБА_3 , вбачає в її діях заангажованість, в тому числі через застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке не належить ОСОБА_1 , та не вчиненні обов`язкових процесуальних дій при вирішенні питання забезпечення позову.

Покликається на те, що відповідно до положень ст.36 ЦПК України, у зв`язку з виникненням певних обставин суддя може бути усунутий від участі у цивільному провадженні, оскільки таке відсторонення виключає вплив на судовий розгляд та судове рішення об`єктивних, чи суб`єктивних чинників.

Також зазначає, що відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 9 Конституції України кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А у відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Аналіз положень національного законодавства України щодо обставин, які виключають участь судді у цивільному провадженні, дозволяє дійти висновку, що у даному випадку підставою для відводу не обов`язково має бути беззаперечно доведений факт необ`єктивності чи зацікавленості судді. Також варто дійти висновку про неможливість участь судді у розгляді справи і за наявності у сторони лише сумніву щодо його неупередженості. Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві ( Wettstein v. Switzerland , Castillo Algar v. Spain , Білуха проти України). У справі Куббер проти Бельгії (De Cubber v. Belgium), заява №9186/80, рішення від 26.10.1984, Європейський суд з прав людини зазначив, що навіть видимість може бути важливою ... правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (п. 26). Тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Отже, з позиції заявниці, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим, а викладені ОСОБА_1 у цій заяві обставини виключають будь-яку можливість розгляду справи за її участі вказаним складом Дніпровського районного суду м. Кам`янського, відтак просить задовольнити заяву про відвід судді та відвести суддю Дніпровського районного суду міста Кам`янського Корнєєву І.В. від розгляду справи.

Відповідно до даних Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2026, суддя Левицька Н.В., у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду заяви про відвід судді у справі № 209/4046/24 (номер провадження 1-ві/209/1/26).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі

За змістом ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заявленого відводу, зокрема зазначивши, що подана відповідачем заява про відвід судді Корнєєвої І.В. спрямована на затягування розгляду справи.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Вивчивши доводи заяви ОСОБА_1 , заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Статтею 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

1. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

2. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

3. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

4. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Тобто, окрім прямо визначених підстав для відводу, самовідводу судді, передбачених у статті 36 ЦПК України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України).

У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Конституцією України передбачено закріплення однієї з найважливіших гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи - це право на судовий захист.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Закон України «Про судоустрій та статус суддів» гарантує кожному захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

Разом з тим, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є правовою основою функціонування та діяльності міжнародного судового органу - Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Україною Конвенцію ратифіковано 17.07.1997, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції».

Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність безсторонності згідно пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

За змістом п. 23, п. 60, п. 61 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року на 1098 засіданні заступників міністрів, - принцип незалежності судової влади означає незалежність кожного судді при здійсненні ним функцій прийняття судових рішень. Під час розгляду всіх справ судді повинні діяти незалежно та неупереджено. Судді мають приймати рішення у справах, які передані їм на розгляд. Вони можуть відмовитися від справи або її розгляду лише якщо для цього є поважні причини.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді як реальної, так і суб`єктивної.

Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, а також висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть бути підставою для відводу.

Суд зауважує, що перевірка правомірності, повноти та обґрунтованості судових рішень, а також дотримання судом норм матеріального і процесуального права здійснюється в апеляційному та касаційному порядках.

Водночас суд зазначає, що скасування судового рішення в апеляційному порядку саме по собі не є підставою для відводу судді, оскільки відповідно до положень ЦПК України інститут апеляційного перегляду спрямований на перевірку законності та обґрунтованості судових рішень і є складовою гарантій права на справедливий суд. Факт скасування ухвали судом апеляційної інстанції не свідчить про упередженість судді та не може розцінюватися як обставина, що викликає сумнів у його безсторонності у розумінні статті 36 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у заяві про відвід фактично висловлено незгоду з процесуальними діями судді під час розгляду цивільної справи, яким надана правова оцінка судом апеляційної інстанції, що відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

Щодо доводів, викладених у заяві про відвід, про нібито заангажованість судді, у тому числі у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, які в подальшому були скасовані судом апеляційної інстанції, суд зазначає, що такі доводи ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті заявника, не мають об`єктивного характеру та не свідчать про наявність обставин, які могли б викликати сумнів у неупередженості чи безсторонності судді, а відтак не є підставами для її відводу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді Корнєєвої Інеси Вікторівни від розгляду цивільної справи № 209/4046/24.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч.11 ст. 40 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Корнєєвої Інеси Вікторівни від розгляду цивільної справи № 209/4046/24 за позовом Приватного підприємства «Світлана 2000» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення сплаченої заборгованості у порядку регресу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.02.2026.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА