Справа 206/1658/25
Провадження 2/206/82/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

секретаря судового засідання Худайкулової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживачів,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Білого І.М.,

представника відповідача Провоторова Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра від позивача надійшов позов до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якому вона просить суд:

- визнати недійсними транзакції щодо переказу грошових коштів у загальній сумі 41405,77 гривень 30.01.2025 року, що були проведені з банківської картки № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), оформленої на ім`я ОСОБА_1 ;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити з 30.01.2025 року по день винесення рішення суду нарахування за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та за договором про надання банківських послуг № SAМDNWFC4 від 19.05.2020 р. відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення фінансових операцій (транзакцій) 30.01.2025 року;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що оформлений на ім`я ОСОБА_1 до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій 30.01.2025 р., тобто станом на 29.01.2025 року;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» визнати відсутність кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг № SAМDNWFC4 від 19.05.2020 року.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно договору про надання банківських послуг № SAMDNWFC4 від 19.05.2020 року укладеного між нею та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», позивачу було відкрито кредитний рахунок і встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 55000 грн., а також надано кредитну картку для користування кредитним рахунком. 30.01.2025 року приблизно о 18 год. 00 хв. невідома особа в громадському транспорті заволоділа її майном, а саме мобільним телефоном Samsung та банківськими картками АТ КБ «ПриватБанк», які були оформлені на її ім`я та знаходилися в чохлі телефону, відсутність якого вона помітила 30.01.2025 року приблизно о 18 год. 30 хв. знаходячись у міській спеціалізованій лікарні № 8 м. Дніпро, яка розташована в м. Дніпро, вул. Космічна, 19. Невідома особа за цей час скористалася її кредитною карткою № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), здійснивши списання (переказ) коштів, які знаходилися на рахунку на іншу картку, так з інтервалом декілька хвилин з картки позивача було двічі знято по 20000 грн., не враховуючи комісію банку за переказ коштів. ОСОБА_1 одразу звернулася до відділу поліції № 2 Дніпровського районного територіального управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. На даний час позивач почала отримувати дзвінки та смс повідомлення від представників АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами стосовно повернення коштів банку та сплати боргу. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» не враховуючи обставини справи, в якій вона опинилася не по своїй волі, розпочав процедуру нарахування відсотків за начебто користування кредитними коштами, які збільшуються кожного дня. ОСОБА_1 вважає, що нею було здійснено всі визначені заходи щодо доведення її невинуватості у здійснені зазначених дій, а отже, як користувач кредитної банківської картки не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій 30.01.2025 року, також вважає, що своїми діями та/або бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, свої персональні дані нікому не передавала, банк не вжив заходів для негайного повернення коштів на рахунок позивача, а її заявки про повернення коштів залишилися поза увагою банку. Вважає, що списання (перерахування) коштів з її рахунку відбулося не за її розпорядженням, тому вона не повинна нести відповідальність за такі операції, а виявивши безпідставне списання (переказ, зняття) коштів вона одразу повідомила про цей факт банк та звернулася до поліції, таким чином здійснивши всі можливі дії для захисту та відновлення своїх прав як споживача банківських послуг, тому транзакції щодо переказу коштів у сумі 40000 грн., без урахування комісії, з кредитної картки 30 січня 2025 року, яка оформлена на ім`я ОСОБА_1 є недійсними, а відповідальність у незаконному списанні коштів з рахунку позивача лежить саме на АТ КБ «ПриватБанк», оскільки саме він не виконав свої зобов`язання, а саме не забезпечив збереження коштів.

29.09.2025 року від представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В позові зазначено, що 30.01.2025 року було викрадено її мобільний телефон, який був її фінансовим номером телефону в АТ КБ «ПриватБанк» та банківськими картками по рахункам, проте ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про викрадення її фінансового номеру телефону та банківських карток лише на наступний день, тобто 31.01.2025 року. Позивач на власний розсуд не здійснила блокування доступу до рахунків, не зателефонувала на гарячу лінію 3700, а тому АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що відповідальність за всі операції, які відбувалися до блокування має нести ОСОБА_1 , оскільки саме вона вирішила не блокувати рахунок не зважаючи на факт викрадення її мобільного телефону з фінансовим номером та банківською карткою (а.с. 17-19).

13.06.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначає, що доводи представника відповідача щодо не звернення на гарячу лінію банку 30.01.2025 року не відповідають дійсності, оскільки виявивши втрату мобільного телефону в лікарні, позивач звернулася за допомогою до чергової медичної сестри та з її мобільного телефону здійснила дзвінок в технічну підтримку АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою заблокувати картки. Тому, ОСОБА_1 вважає, що нею були здійснені всі заходи щодо доведення її невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже вона, як користувач кредитної банківської картки не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, що мали місце 30.01.2025 року. Тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с. 47, 48).

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (а.с. 13).

29.04.2025 року від представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» надійшло клопотання про поновлення строку для подачі клопотання про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляду справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. Замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с. 23).

Ухвалою суду від 28 травня 2025 року вирішено клопотання задовольнити, перейти до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. 37, 38).

11 червня 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребування у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» запис розмови між ОСОБА_1 та представником технічної підтримки АТ КБ «ПриватБанк» від 30.01.2025 року близько 17 години, з номеру мобільного телефону: НОМЕР_3 , на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про можливе вчинення щодо неї правопорушення (а.с. 41).

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» запис розмови між ОСОБА_1 з представником технічної підтримки АТ КБ «ПриватБанк» від 30.01.2025 року близько 17 години, з номеру мобільного телефону: НОМЕР_3 , на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про можливе вчинення щодо неї правопорушення (а.с. 42, 43).

25 червня 2025 року представник відповідача подав додаткові письмові пояснення (а.с. 68-70).

Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду (а.с. 64).

22 жовтня 2025 року від позивача надійшло клопотання про витребування інформації щодо телефонних дзвінків 30.01.2025 року ОСОБА_1 на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 79-81).

Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» інформацію чи було 30.01.2025 року з`єднання з абонентського номеру НОМЕР_4 на номер гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк» - 3700. Якщо так - зазначити точний час початку з`єднання та тривалість такого з`єднання. Витребувано у Приватного акціонерного товариства «Київстар» інформацію чи було 30.01.2025 року з`єднання з абонентського номеру НОМЕР_5 на номер гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк» - 3700. Якщо так - зазначити точний час початку з`єднання та тривалість такого з`єднання (а.с. 82, 83).

Під час розгляду справи по суті судом були заслухані пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, досліджені письмові та інші докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC4 від 19.05.2020 за період 30.01.2025 - 07.02.2025, виданого на ім`я ОСОБА_1 , 30.01.2025 року о 17:48 здійснено переказ на картку з рахунку НОМЕР_6 в сумі 20100,00 грн. та 30.01.2025 року о 17:51 здійснено переказ на картку з рахунку НОМЕР_6 в сумі 20100,00 грн. (а.с. 7).

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 585 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.02.2025 року, ОСОБА_1 07.02.2025 року звернулася до ЧЧ ВП з заявою про те, що 30.01.2025 року близько 18:30 год. знаходячись в міській спеціалізовані лікарні № 8, за адресою АДРЕСА_1 виявила відсутність свого мобільного телефону Сансунг (моделі та ІМЕІ не знає, документів на телефон не має) в чохлі телефону знаходилися банківські картки «ПриватБанк» (а.с. 8).

На підставі повідомлення відділу поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області № 432/60-с-5849 від 26 лютого 2025 року, заява ОСОБА_1 зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 5849 від 13.02.2025 року, в ході розгляду якої не прийнято рішення щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, мотивуючи тим, що заява не містила достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення та направлено до слідчого відділу ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП з вимогою розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 9).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 04.06.2025 року, 30.01.2025 року на її черговій зміні м/с 16м/л філії № 3, після 17 години каб. № 2 черг. офтальмолог, звернулася жінка ОСОБА_1 з невідкладною допомогою та в цей час виявилось, що в ОСОБА_1 немає телефона та з її телефону вони зателефонували в тех. підтримку ПриватБанк з вимогою заблокувати картки з причини крадіжки. Перший дзвінок вони зробили в ПриватБанк 3700 (а.с. 49).

На підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04 червня 2025 року вбачається, що 31 травня 2025 року за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості про те, що 30.01.2025 року нею було виявлено списання грошових коштів зі своєї банківської картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_7 в розмірі 40200 грн., кримінальне провадження 0000775 (а.с. 50).

На підставі повідомлення Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» № 60-25-13423/кі від 17.11.2025 року, по абонентському номеру НОМЕР_8 , 30.01.2025 року о 17 год. 53 хв. здійснено дзвінок на номер 3700 (а.с. 93, 94).

Відповідно до повідомлення Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 35418/01 від 19.11.2025 року, згідно з даними інформаційних систем Компанії, здійснення телефонним номером НОМЕР_5 дзвінка на номер гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк» -3700 комунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» не зафіксовано (а. с. 86).

Також, судом було досліджено електронний доказ, а саме аудіозапис від 30.01.2025 року щодо повідомлення ОСОБА_1 про необхідність блокування рахунку у зв`язку з викраденням мобільного телефону разом з банківською карткою.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно д ст. 628 ЦК України , зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Норми ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначають випадки порушення прав споживачів. А саме, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним чином;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивач не надала достатніх доказів того, що одразу після того, як їй стало відомо про викрадення її майна, а саме мобільного телефону та банківської картки, вона одразу звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою блокування її рахунку. З наданої позивачем до позовної заяви виписки по картковому рахунку по картці/рахунку НОМЕР_1 вбачається, що 30.01.2025 року о 17:48 здійснено переказ на картку в сумі 20100,00 грн. та 30.01.2025 року о 17:51 в сумі 20100,00 грн. В той час, згідно повідомлення Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» дзвінок на номер 3700 з абонентського номеру НОМЕР_8 , 30.01.2025 року здійснено о 17 год. 53 хв., тобто після переказів грошових коштів з її рахунку.

Позовні вимоги засновані зокрема на тому, що банк несвоєчасно заблокував рух коштів по рахунку.

Проте підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки дзвінок до АТ КБ «ПриватБанк» з метою блокування доступу до банківської картки здійснено 30.01.2025 року о 17 год. 53 хв., тобто після переказу коштів 30.01.025 року о 17 год. 48 хв. та 17 год. 51 хв., а не відразу після викрадення мобільного телефону позивача та банківської картки, таким чином доводи позивача щодо відповідальності за переказ коштів необхідно нести саме АТ КБ «ПриватБанк», не відповідають дійсності.

Змагальність, згідно умов ст. 13 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 73 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 74 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивача в силу Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 626, 627, 628 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 76, 77, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2026 року.

Суддя А.О. Сухоруков