ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 686/2466/25

провадження № 61-13964св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Хмельницька міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терлич Валерій Габорович, на постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, прийняту в складі колегії суддів: Янчук Т. О., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що у період з 31 грудня 1995 року до 30 грудня 2009 року вона і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

З 2002 року вони проживали в Італії, мали спільний побут та бюджет, вели спільне господарство до моменту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, єдиним претендентом на яку є вона, як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До складу спадкового майна, серед іншого, входила квартира АДРЕСА_1 , яка за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року у справі № 686/8523/13-ц визнана відумерлою спадщиною.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 рокуу справі № 670/383/20 встановлено факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років до дня відкриття спадщини, проте у подальшому це судове рішення скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року через наявність спору про право.

Крім квартири, яка визнана відумерлою спадщиною, до спадкового майна входить земельна ділянка в садівничому товаристві «Кристал» (далі - СТ «Кристал») у м. Хмельницькому, кадастровий номер :34:001:0076 (3782), загальною площею 0,0966 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17 грудня 2004 року.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення статей 15, 16, 316, 317, 319, 1264 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею, як спадкоємицею четвертої черги, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку в СТ «Кристал», кадастровий номер :34:001:0076 (3782), загальною площею 0,0966 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємицею четвертої черги, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку в СТ «Кристал» у м. Хмельницькому, кадастровий номер :34:001:0076 (3782), загальною площею 0,0966 га, яка є власністю ОСОБА_2 відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 17 грудня 2004 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому відповідно до статті 1264 ЦК України має право на спадкування після смерті ОСОБА_2 як спадкоємиця четвертої черги спадкоємців за законом. При цьому встановлено, що інші спадкоємці ОСОБА_2 відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Хмельницької міської ради задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 184,32 грн.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2013 року у справі № 686/8523/13-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, що видане ОСОБА_1 24 жовтня 2012 року, скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та визнано спадщину на вказану квартиру відумерлою, то вказана спадщина перейшла у власність територіальної громади м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради згідно зі статтею 1277 ЦК України.

За таких обставин підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у цій справі відсутні. Апеляційний суд вказав, що поняття відумерлої спадщини стосується всього спадкового майна.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

08 листопада 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терлич В. Г., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу № 686/2466/25.

26 листопада 2025 року матеріали цивільної справи № 686/2466/25 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терлич В. Г., просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2025 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставами касаційного оскарження постанови Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 761/22020/17, від 27 жовтня 2021 року у справі № 559/1771/19, від 14 лютого 2023 року у справі № 712/14171/21, від 25 липня 2023 року у справі № 204/3252/21, від 22 квітня 2024 року у справі № 205/5655/21, від 10 липня 2024 року у справі № 521/15714/22, від 17 липня 2024 року у справі № 522/1364/20, від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що всупереч принципу диспозитивності цивільного судочинства та частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги Хмельницької міської ради, не навівши обгрунтовані підстави для цього.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не врахував норм чинного законодавства України, яке регулює умови визнання спадщини відумерлою, зокрема те, що наявність спадкоємця четвертої черги спадкування унеможливлює визнання спадщини відумерлою, доки це право спадкування не буде спростовано судовим рішенням.

Апеляційний суд дійшов висновку про відмову у позові без з`ясування питання доведеності факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю та набуття чотирма іншими спадкоємцями права на спадкування майна після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року визнано відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_2 лише квартиру АДРЕСА_1 . У цій справі ОСОБА_1 не довела свого права на спадкове майно - квартиру, саме як на об`єкт права власності подружжя.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання за особою, яка відноситься до спадкоємців четвертої черги спадкування, права власності на земельну ділянку в СТ «Кристал», кадастровий номер :34:001:0076 (3782).

При цьому Хмельницька міська рада не пред`явила до ОСОБА_1 зустрічного позову про визнання спадщини - земельної ділянки, відумерлою.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду у листопаді 2025 року, Хмельницька міська рада заперечує проти доводів ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терлич В. Г., просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що на сьогодні відсутнє рішення суду, яким встановлено факт проживання позивачки однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 та визнано позивачку спадкоємицею четвертої черги спадкування за законом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину ВТА 444591 від 24 жовтня 2012 року, яке видано ОСОБА_1 , посвідчене державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-2122; скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; визнано спадщину на квартиру АДРЕСА_1 відумерлою. Поняття відумерлої спадщини стосується всього спадкового майна.

Тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із 31 грудня 1995 року до 30 грудня 2009 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у м. Джуліано Ін Кампані(провінція Неаполь, Італійська Республіка).

Згідно із довідкою про сімейний стан 20 березня 2012 року в реєстрі постійного населення в Італії, Джуліано Ін Кампані, провінція Неаполь, зареєстрована сім`я на вул. Г . Гіант: ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_4 - жінка.

Генеральне консульство України в Неаполі надало дозвіл на повернення з Італії до України труни померлого громадянина України ОСОБА_5 за бажанням дружини ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки від 23 квітня 2012 року № 214, виданої Виконавчим комітетом Гречинецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області, ОСОБА_1 здійснювала поховання ОСОБА_2 .

15 травня 2012 року ОСОБА_7 , як дружина ОСОБА_2 , звернулася до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2013 року у справі № 686/19185/13-к, який набрав законної сили 11 листопада 2013 року:

- ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 190 КК України, частинами першою, третьою та четвертою статті 358 КК України;

- з урахуванням вимог частини першої статті 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі;

- на підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено їй іспитовий строк тривалістю два роки.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 15 травня 2012 року з метою підробки документа та його подальшого використання, будучи обізнаною, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано 30 грудня 2009 року, повідомила державному нотаріусу Гриці Л. М. завідомо неправдиві відомості для внесення їх в заяву про прийняття спадщини, а саме: про перебування в шлюбі з ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

24 жовтня 2012 року ОСОБА_1 повторно повідомила державному нотаріусу Гриці Л. М. завідомо неправдиві відомості про перебування в шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , для внесення їх в заяву на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Того самого дня ОСОБА_1 на підставі підробленої нею заяви на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2012 року отримала від державного нотаріуса Грици Л. М. свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому було зазначено неправдиві відомості про те, що спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна ОСОБА_2 (квартири АДРЕСА_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1

26 жовтня 2012 року на підставі поданого до Хмельницького БТІ завідомо підробленого документа - свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 незаконно зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 240 980,96 грн, яка згідно зі статтею 1277 ЦК України мала перейти у власність територіальної громади м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради, чим завдала останній матеріальної шкоди у великому розмірі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року у справі № 686/8523/13-ц за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання спадщини відумерлою, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2014 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину ВТА 444591 від 24 жовтня 2012 року, що видано ОСОБА_1 , посвідчене державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-2122; скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; визнано спадщину на квартиру АДРЕСА_1 відумерлою.

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , серед іншого, входить земельна ділянка у СТ «Кристал», м. Хмельницький, кадастровий номер :34:001:0076 (3782), загальною площею 0,0966 га, яка належала ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 17 грудня 2004 року.

09 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті ОСОБА_2 - земельну ділянку у СТ «Кристал», м. Хмельницький, на підставі статті 1264 ЦК України, як особа, яка проживала зі спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Повідомленням державного нотаріуса від 09 липня 2020 року № 458/02-14 у спадковій справі № 344/2012 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що заявником не доведено факт спільного проживання однією сім`єю на час смерті спадкодавця, і рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2021 року у справі № 686/3961/21, яке набрало законної сили 12 жовтня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_8 , про припинення права власності та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

Відповідно до довідки, наданої СТ «Кристал» від 25 січня 2025 року, ОСОБА_1 , як фактична дружина ОСОБА_2 , 1961 року народження, після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 стала членом СТ «Кристал», сплачувала членські внески в товаристві, заборгованості за якими не має на цей час, обробляла та утримувала згідно з генеральним планом товариства земельну ділянку під № НОМЕР_1 , загальною площею 0,1000 га, яка рахувалась за ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терлич В. Г., не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Особа, яка звертається до суду з позовом, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а отже, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладено у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 22 вересня 2022 року у справі № 924/1146/21, від 06 жовтня 2022 року у справі № 922/2013/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 904/7841/21).

Щодо доводів касаційної скарги і розгляду справи по суті

1. Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається Верховним Судом, позивачка посилалася на те, що проживала із померлим ОСОБА_2 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, і на цій підставі просила відповідно до статті 1264 ЦК Українивизнати за нею, як спадкоємицею четвертої черги спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку в СТ «Кристал», кадастровий номер :34:001:0076 (3782), загальною площею 0,0966 га.

Відповідач у справі - Хмельницька міська рада, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , посилається на те, що відсутнє рішення суду, яке б встановлювало факт проживання позивачки однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 , та рішення, яке б визнавало позивачку спадкоємицею четвертої черги.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (статті 1216 ЦК України).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Виходячи зі змісту глави 86 ЦК України, за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). У разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Частинами першою-третьою статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури (постанови Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі № 712/14171/21, від 25 липня 2023 року у справі № 204/3252/21, від 22 квітня 2024 року у справі № 205/5655/21, від 17 липня 2024 року у справі № 522/1364/20, від 10 липня 2024 року у справі № 521/15714/22).

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не належать. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Як зазначено у частині другій статті 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише у разі, якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Аналогічні висновки Верховний Суд, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), зробив, зокрема, у постановах від 22 лютого 2023 року у справах № 202/8669/19 (провадження № 61-20544св21) та № 521/2553/19 (провадження № 61-16331св21), від 15 березня 2023 року у справі № 336/665/19 (провадження № 61-13591св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 205/6482/19 (провадження № 61-1253св23), від 11 квітня 2024 рокуу справі № 756/16117/21 (провадження № 61-795св24), від 24 квітня 2024 року у справі № 569/18608/21 (провадження № 61-6420св23) та багатьох інших.

2. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цій справі установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з метою визнання за нею спадкових прав після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року у справі № 686/8523/13-ц, яке набрало законної сили 21 січня 2014 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину ВТА № 444591 від 24 жовтня 2012 року, яке видане ОСОБА_1 , посвідчене державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Грицою Л. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-2122; скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; визнано спадщину на квартиру АДРЕСА_1 відумерлою.

У вказаній справі судом встановлено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 заводилася лише за заявою ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає. Також констатовано відсутність у ОСОБА_1 як спадкоємиці першої черги права на прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 .

Передумовою для звернення Хмельницької міської ради до суду з позовом до ОСОБА_1 та Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області у справі № 686/8523/13-ц стало повідомлення Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області, адресоване міській раді, про досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України, в ході розслідування якого було встановлено подання ОСОБА_1 до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори неправдивих відомостей щодо перебування у шлюбі з ОСОБА_2 .

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2013 року у справі № 686/19185/13-кОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 190 КК України, частинами першою, третьою та четвертою статті 358 КК України.

26 жовтня 2012 року на підставі поданого до Хмельницького БТІ завідомо підробленого документа - свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 незаконно зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 240 980,96 грн, яка згідно зі статтею 1277 ЦК України мала перейти у власність територіальної громади м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради, чим завдала останній матеріальної шкоди у великому розмірі.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2021 року у справі № 686/3961/21, яке набрало законної сили 12 жовтня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_8 , про припинення права власності територіальної громади міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради та визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що перейшла у власність громади як відумерла спадщина після смерті ОСОБА_2 , відмовлено.

Так само, як і у справі, яка переглядається Верховним Судом, у справі № 686/3961/21 ОСОБА_1 обґрунтувала свої права на спірну квартиру тим, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому є спадкоємицею четвертої черги за законом (частина перша статті 1264 ЦК України). Також як на підставу позову у справі № 686/3961/21 ОСОБА_1 посилалася на статтю 1280 ЦК України.

На підтвердження факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у зазначеній справі ОСОБА_1 надала суду лише рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року у справі № 670/383/20, яке скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року із залишенням заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без розгляду.

Місцевим судом у справі № 686/3961/21 встановлено, що інших доказів позивачкою не надано, як і будь-яких клопотань про витребування доказів, відкладення розгляду справи, зупинення провадження у справі тощо.

Враховуючи це, а також наявність чинного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року у справі № 686/8523/13-ц, яким, зокрема, визнано спірну квартиру відумерлою спадщиною, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 686/3961/21 про припинення права власності територіальної громади міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради та визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що перейшла у власність громади як відумерла спадщина після смерті ОСОБА_2 .

3. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року, справа № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), зазначив, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18) зазначено, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Наведеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили та відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України мають преюдиціальне значення під час вирішення спору у справі, що переглядається, встановлено:

- відсутність у ОСОБА_1 як спадкоємиці першої черги, а також як спадкоємиці четвертої черги права на прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 ;

- відсутність інших спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 ;

- наявність судового рішення про визнання спадщини щодо майна ОСОБА_2 відумерлою.

Врахування зазначених обставин та відсутність необхідності у повторній оцінці доказів, наданих ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог у справі, яка переглядається Верховним Судом, зумовлене тим, що ОСОБА_1 була учасником справ, предметом правового регулювання в яких були спадкові відносини, суб`єктом яких, зокрема, виступала ОСОБА_1 , а їх об`єктом - спадщина ОСОБА_2 .

У справах № 686/8523/13-ц та № 686/3961/21, з огляду на предмет, підстави та зміст позовів Хмельницької міської ради і ОСОБА_1 , суди надавали оцінку обставинам, аналогічним до обставин у цій справі, та не встановили наявності спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , у тому числі наявності у ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Аргументи позивачки про помилковість висновку апеляційного суду щодо поширення поняття відумерлої спадщини на все спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , на правильність вирішення апеляційним судом справи не впливають.

Спадкування є різновидом універсального правонаступництва, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи зі змісту статті 1277 ЦК України, визначальним для визнання спадщини відумерлою і переходу її у власність територіальної громади за місцем її відкриття є факт відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення всіх спадкоємців від права на спадкування, неприйняття спадщини всіма спадкоємцями або відмова всіх спадкоємців від спадщини.

Апеляційний суд, виходячи з фактичних обставин цієї справи, правомірно поширив категорію відумерлої спадщини у тому числі на земельну ділянку в СТ «Кристал» у м. Хмельницькому, кадастровий номер :34:001:0076 (3782), загальною площею 0,0966 га, яка була власністю ОСОБА_2 відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 17 грудня 2004 року, на тій підставі, що позивачка не довела наявності у неї права на прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 та відсутні інші спадкоємці, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Що стосується аргументів заявниці про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги Хмельницької міської ради, то колегія суддів вважає їх помилковими, оскільки обставини визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою не встановлені судом безпосередньо у цій справі, вони враховані судом в контексті доводів відповідача щодо недоведеності позовних вимог та обрання позивачкою неналежного способу захисту, а також з урахуванням вимог статті 82 ЦПК України.

Посилання заявниці на те, що апеляційний суд не взяв до уваги висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які перелічені у касаційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги на правильність постанови суду апеляційної інстанції не впливають та її не спростовують.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувану постанову апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому її, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що касаційна скарга залишається без задоволення, тому відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терлич Валерій Габорович, залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк