КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/2699/23 Головуючий в суді І інстанції: Білоцька Л.В.
Провадження № 22-з/824/176/2026 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Болотова Є.В., Музичко С.Г., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за заявою адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 вересня 2025 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Макарівського районного суду Київської області перебувала справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 вересня 2025 року первісний позов задоволено частково.

В порядку розподілу спільної сумісної власності передано в особисту приватну власність ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на таке майно: земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер: :03:003:0007; земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер: :03:003:0009; будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та конструкції, які були використані під час будівництва садового будинку з господарськими будівлями та спорудами (в т.ч. садового будинку, ганку, альтанки, теплиці, вбиральні-літнього душу, сараю, споруд), загальною площею 48,4 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці, площею 0,0485 га, кадастровий номер: :03:003:0009.

В порядку розподілу спільної сумісної власності передано в особисту приватну власність ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на таке майно: земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер: :03:003:0006; земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер: :03:003:0008; будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи та конструкції, які були використані під час будівництва садового будинку з господарськими будівлями та спорудами (в т.ч. садового будинку, ганку, гаражу, теплиці, споруд), загальною площею 27,3 кв. м., що знаходяться на земельній ділянці, загальною площею 0,0485 га, кадастровий номер :03:003:0008; легковий автомобіль «Geelу СЕ-2» 2015 р. в., сірого кольору, номер шасі НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9042,15 грн різниці у вартості майна, що підлягає поділу.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 14 672,00 грн.

Заходи забезпечення позову вжиті за ухвалою суду від 04.08.2025 року скасовано.

Позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:030:0088, площею 0,12 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Фастівська сільська рада.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3355 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції у частині поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 14.01.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 вересня 2025 року залишено без змін.

18 січня 2026 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Окунєв Ігор Сергійович подав заява про ухвалення додаткового рішення, яка в апеляційному суді була зареєстрована 19 січня 2026 року.

В заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача за первісним позовом посилався зокрема на положення ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України та зазначав, що у зв`язку з апеляційним розглядом даної справи ОСОБА_1 понесено витрати на правничу допомогу адвоката Окунєва І.С., сума яких склала 30 000 грн, які відповідно до вимог процесуального закону підлягають стягненню з відповідача.

Тому просив суд апеляційної інстанції ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи.

Заперечень на заяву адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Як вбачається із змісту поданої заяви, у ній ставиться питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому, зазначене питання має вирішуватись без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, зокрема адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 повідомила суд про намір відшкодування судових витрат, у зв`язку з апеляційним розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Докази на підтвердження таких витрат будуть подані ОСОБА_1 в межах строків визначених ст. 141 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивачки за первісним позовом до відзиву на апеляційну скаргу не долучав доказів понесення судових витрат на правничу допомогу.

В подальшому, після ухвалення постанови апеляційного суду, 18.01.2026 року через систему «Електронний суд» від адвоката Окунєва І.С., в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (яка зареєстрована в апеляційному суді 19.01.2026 року), в якій представник просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, було долучено договір про надання правової допомоги від 18.11.2022 року, додаткову угоду № 6 від 22.10.2025 року до договору про надання правової допомоги від 18.11.2022 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) № 6 від 15.01.2026 року.

Відповідно до п. 5.1 договору про надання правової допомоги клієнт зобов`язується оплатити гонорар та фактичні витрати адвоката, сума яких за необхідності може бути визначена сторонами в додатковій угоді до цього договору.

Відповідно до п.3 додаткової угоди № 6 вартість правової допомоги, що надається клієнту у справі становить у Київському апеляційному суді - 30 000 грн.

Під час розгляду заяви суд апеляційної інстанції враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №285/5547/21.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Таким чином, у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

У вищевказаній справі Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

З аналізу положень норм процесуального законодавства вбачається, що норма ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлює загальне правило можливості подання доказів з приводу судових витрат або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Натомість положення ч. 1 ст. 246 ЦПК України є спеціальною нормою по відношенню до вищевказаною, та встановлюють не тільки можливість подання таких доказів, але й процедуру та вимоги до такої процесуальної дії, зокрема обов`язок доведення наявності поважних причин, які унеможливили стороні подання таких доказів до закінчення судових дебатів.

З урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду та наведених процесуальних норм, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи, чого в даному випадку зроблено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3 додаткової угоди № 6 до договору про надання правової допомоги визначено фіксовану суму вартості правової допомоги (у розмірі 30 000 грн), яка надавалась в Київському апеляційному суді, тому колегія суддів вважає, що докази понесення судових витрат могли бути складені та подані до суду апеляційної інстанції до закінчення судових дебатів у справі.

У поданій заяві представник позивачки за первісним позовом не навів обґрунтування неможливості подання ним доказів у підтвердження витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу під час апеляційного розгляду до відзиву на апеляційну скаргу або до ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі.

При цьому, не вбачає таких поважних причин і суд, оскільки жодних обставин, які б завадили стороні вчасно подати докази понесення судових витрат матеріали справи не містять.

В свою чергу вищевказане надає підстави апеляційному суду для відмови в задоволені заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 270, 367 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Окунєва Ігоря Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали складено «29» січня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко