Справа № 577/5816/25
Номер провадження 2/585/283/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання Зубко К.В.,

Справа № 577/5816/25, провадження № 2/585/283/26

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у залі судових засідань у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла позовна заява ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що 02.06.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» відповідачем подано Заявку на отримання кредиту № 101740490. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «МІЛОАН» направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 101740490 від 02.06.2021, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач до укладення Договору отримала проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилась з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті Кредитодавця. Таким чином Відповідач уклала Договір про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021 із ТОВ «МІЛОАН» () та на підставі платіжного документа Відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000 грн.

Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст. 526 та ст. 527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 12.11.2021, згідно умов Договору відступлення права вимоги №13Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 101740490 від 21.06.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. Згідно Договору відступлення сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, становить 17486,98 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7499 грн.; заборгованість за відсотками становить 27054,66 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1000 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.

Відповідач добровільно борг не погашає, тому позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 101740490 від 21.06.2021 у розмірі 35553,66 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та розглянути дану цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних доказів та матеріалів.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що договір між фізичною особою та юридичною особою має укладатись у письмовій формі. Позивач не надав доказів підписання нею договору належним електронним підписом. Посилання на смс-повідомлення не відповідає вимогам Законодавства України що ідентифікації особи. Також просить суд звернути увагу на те що Позивач ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" не надав доказів що він є правонаступником ТОВ "Мілоан", саме за договором з яким звернувся до суду. Відповідно до ст.512-516 ЦК України для підтвердження права відступлення необхідно надати: договір факторингу чи відступлення права вимоги; акт приймання-передачі права вимоги; повідомлення боржника про зміну кредитора. В матеріалах справи відсутні документи про факт передачі заборгованості від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" саме із зазначенням конкретного кредитного договору, з яким позивач звернувся до суду. Отже, ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" не довів свого статусу про правонаступництво за кредитним договором номер 101740490. Також вона не отримувала жодних письмових повідомлень від ТОВ "Мілоан" чи "ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС" про відступлення права вимоги за моїм кредитним договором. У випадку визнання факту існування боргових зобов`язань нею за даним кредитним договором просить суд врахувати наступне: Позивач зазначає, що їй надано було за кредитним договором номер 1000.00 грн. Однак вже в день укладання договору з неї була стягнута комісія в сумі 1000.00 грн та в подальшому нараховувались "комісії за пролонгацію", що прямо суперечить вимогам Законодавства України, в саме: ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів"; ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" (несправедливі умови договору); Закону України "Про споживче кредитування" (ст.3; ст.8), який забороняє встановлювати будь які додаткові комісії та платежі, окрім тих, що прямо передбачені договором відповідно до Закону України. З наданого Позивачем розрахунку слідує, що відсотки нараховувалися із розрахунку, що у річному вимірі складає понад 1000% річних. Така процентна ставка є неспівмірною та кабальною, що порушує принципи розумності та справедливості (ст.3; ст.509; ст.627 ЦК України). Верховний Суд неодноразово вказував на недопустимість стягнення надмірних відсотків (Постанова ВС від 27.01.2021 у справі 127/16629/19 та інші). Позивач заявляє про стягнення суми відсотків понад 27000.00 грн, коли залишок кредиту менше 10000.00 грн, що є кабальними умовами та порушує принципи справедливості. Відповідно до ст.551 ЦК України Суд має право зменшити неустойку, в ст. 1056-1 України передбачає обмеження нарахування відсотків. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій може бути зменшений Судом. Згідно розрахунку наданими Позивачем нею сплачено грошові кошти в сумі: тіло кредиту 2501.00 грн; комісії за пролонгацію 2501.00 грн; проценти за кредитом 5607.00 грн. Загалом сплачено грошових коштів в сумі 10609.00 грн, що перевищує суму тіла кредиту. Таким чином вимоги позивача щодо сплати боргу в розмірі 35553.66 грн є безпідставними. Також згідно договору №101740490, в якому вказується що кредит надається на строк 30 днів з 21.06.2021. Тому все що нараховано після закінчення строку кредитування, в саме 30 днів, вважається не законним. Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України, договір діє протягом строку, на який його укладено. Нарахування відсотків та інших платежів після закінчення строку дії договору не ґрунтується на Законі та є неправомірними. Просить відмовити в позові та витрати на правничу допомогу просить покласти на позивача.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що 21.06.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», Відповідач подала Заявку на отримання кредиту № 101740490. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Зі змісту Заявки на отримання кредиту та означеного укладеного Кредитного договору вбачається, що Відповідач при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, адресу місця реєстрації (проживання), адресу електронної скриньки. Отже, одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису Кредитора (логи (лог-файли) містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у Кредитному договорі, переданому первісним кредитором Позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованими, у зв`язку із чим при стандартному перегляді в Електронному кабінеті підсистеми ЄСІТС Електронний суд чи під час друку не відображається, у зв`язку із чим Позивач надав скрін-шот першого листа Договору із одноразовим ідентифікатором. З боку Відповідача відбулося підписання договору про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором S 49538, 21.06.2021 о 12 : 06 год.

На підтвердження законності нарахування розміру заборгованості, позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021р року, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором. Згідно п. 2.8. Договору для визначення будь-яких обставин виконання грошових зобов`язань або будь-якої їх частини, вирішальне значення мають дані бухгалтерського обліку Товариства. Згідно Договору відступлення сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, становить 35553,66 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7499 грн.; заборгованість за відсотками становить 27054,66грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1000 грн. Згідно з пунктом 2.3.1.2. Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Зазначеним пунктом також передбачено, що користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. За викладеного, позивач вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Разом з тим, звертають увагу суду, що згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 101740490 від 21.06.2021 вбачається, що відповідачем вчинялися дії по сплаті комісії за пролонгацію за кредитним договором. Умовами договору про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021 року сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. враховуючи, що в договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредиту погашена не була, позивач вважає, що первісним кредитором обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. Учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо відповідач не згодний з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Але, відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростувала, не надала власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявила. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надала. За весь період перебування права вимоги за договором у позивача, нею не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій до позичальника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за договором, яка була нарахована первісним кредитором. Щодо посилань відповідача на відсутність права вимоги, вказує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що підтверджують факт відступлення права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача за договором про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021. Предметом розгляду у даній справі є виключно питання щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021, а отже питання щодо дійсності або недійсності договору відступлення прав вимоги №13Т від 12.11.2021 не відноситься до предмета доказування у справі, та не має правового значення для її вирішення.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

22.12.2025 судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.74).

Позивачу, представнику позивача та відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету 24.12.2025.

До суду сторони не з`являлись.

У відповідності ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Клопотання будь-якої зі сторін про інший порядок розгляду справи суду не надходило.

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21.06.2021 на підставі заповненої відповідачем Анкети-заяви на кредит №101740490 відповідач уклала з ТОВ «Мілоан» Договір про споживчий кредит №101740490, за умовами якого товариство мало надати позичальнику кредит у розмірі 10000 грн., строком на 30 днів, терміном повернення кредиту до 21.07.2021. Проценти за користування кредитом 5250 грн., які нараховуються за ставкою 1,75 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. Умови пролонгації договору визначені п.2.3 Договору, в якому вказано про наявність можливості неодноразового продовження строку кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (а.с.10, 27-30).

Договір укладено в електронному порядку, зі сторони позичальника підписано одноразовим ідентифікатором.

До Договору долучені Графік платежів, з якого вбачається, що чиста сума кредиту становить 16250 грн., з якої 10000 тіло кредиту, 5250 грн. відсотки та 1000 грн. комісія, загальна вартість кредиту 16250 грн. (а.с.31) та Паспорт споживчого кредиту (а.с.31 зворот-32).

ТОВ «Мілоан» виконало умови Договору та надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн. (а.с.37).

Відповідач умови Договору не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість, яка згідно розрахунку ТОВ «Мілоан» становить 35553,66 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7499 грн.; заборгованість за відсотками - 27054,66 грн.; борг по комісії становить 1000 грн.; заборгованість за пенею - 0 грн. З указаного розрахунку вбачається про пролонгацію договору, та про неодноразову сплату відповідачем комісії на загальну суму 2501 грн. (а.с.15-17).

Надані стороною позивача Договір про відступлення прав вимоги №13Т від 12.11.2021 з відповідними додатками, свідчать про те, що позивач набув права вимоги до відповідача за указаним вище кредитним договором (а.с.14, 19-23).

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон №675-VIII).

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом №675-VIII, який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону №675-VIII зазначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч.ч.3, 6 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У своїй постанові від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову.

Судом встановлено, що 21.06.2021 на підставі заповненої відповідачем Анкети-заяви на кредит №101740490 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» укладено Договір про споживчий кредит №101740490, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 10000 грн., строком на 30 днів, терміном повернення кредиту до 21.07.2021. Проценти за користування кредитом 5250 грн., які нараховуються за ставкою 1,75 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. Умови пролонгації договору визначені п.2.3 Договору, в якому вказано про наявність можливості неодноразового продовження строку кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (а.с.10, 27-30).

Аналізуючи викладене законодавство, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого Позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних Відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд вважає, що наявними серед матеріалів справи доказами підтверджується укладання Відповідачем кредитного договору, оскільки указаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН».

Первісний кредитор свої зобов`язання за умовами укладеного Договору про надання позики виконав, а дії позичальника щодо періодичної сплати платежів, які відображені у відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.15), свідчать про часткове виконання нею договірних зобов`язань, та підтверджують факт користування кредитом, що спростовує посилання відповідача на не укладеність спірного кредитного договору.

Заперечуючи на позов, відповідач не долучила до матеріалів справи доказів на підтвердження факту, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені . Будь-яких пояснень стосовного того, яким чином відповідні дані наявні у первісного кредитора представником, відповідача не надано.

Щодо відступлення права вимоги, то до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до Відповідача на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а саме: копія Договору відступлення права вимоги № 13Т від 12.11.2021 р.; витяг із Додатку до Договору відступлення права вимоги № 13Т від 12.11.2021 р.; платіжні інструкції про оплату за Договором відступлення права вимоги № 13Т від 12.11.2021 р. (а.с. 14, 19-23).

При цьому, стороною позивача до позовної заяви, долучено саме Витяг з реєстру боржників, оскільки оригінал повного тексту Реєстру боржників містить у собі інформацію щодо великої кількості інших боржників, заборгованість яких не є предметом розгляду даної справи та становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»). Витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 13Т від 12.11.2021 р. (Реєстр боржників) посвідчено Сторонами, з однієї Сторони Директором ТОВ «МІЛОАН», і іншої Сторони Директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с.14). Тому зазначений Витяг є належним доказом, в сукупністю з вищевказаними, який підтверджує право вимоги позивача до ОСОБА_2 за спірним кредитним договором.

Таким чином, 12.11.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 13Т від 12.11.2021 року, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за Договором про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача.

Із наданого стороною позивача розрахунку щодо заборгованості за невиконання умов указаного вище Договору про споживчий кредит вбачається, що заборгованість відповідача за указаним вище Договором становить 35553,66 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7499 грн.; заборгованість за відсотками - 27054,66 грн.; борг по комісії становить 1000 грн. Також з розрахунку вбачається про неодноразову пролонгацію договору, та про неодноразову сплату відповідачем комісії, всього на загальну суму 2501 грн. (а.с.15-17).

Комісія це плата за послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредитних коштів.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином заявлена до стягнення сума комісії у розмірі 1000 грн. стягненню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача, яка добровільно умови укладеного договору не виконала, на користь позивача, який набув право вимоги до неї, заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що становить 7499 грн. та відсотки, з відрахуванням сплачених відповідачем коштів у розмірі 2501 грн., які кредитодавець спрямував на погашення комісії, умови про нараховування якої нікчемні, а саме суму у розмірі 24553,66 грн., а всього 32052,66 грн.

Згідно з пунктом 2.3.1.2. Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Зазначеним пунктом також передбачено, що користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. За викладеного, суд вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом нараховані на 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах).

Зазначені вище обставини свідчать про те, що умовами Договору про споживчий кредит № 101740490 від 21.06.2021 сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Розрахунок в частині нарахування відсотків, відповідачем не спростований, контррозрахунок суду не наданий, клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявила. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором, відповідач також суду не надала.

Інші доводи сторін, висновків суду не спростовують, при цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частотною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Водночас, згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено». Аналогічні позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19.

Клопотання про зменшення таких витрат відповідачем не заявлялось.

Таким чином, відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 2183,86 грн. (32052,66 х 2422,40 : 35553,66) та по сплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4507,65 грн. (32052,66 х 5000 : 35553,66).

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» () заборгованість за Договором про надання позики №101740490 від 21.06.2021 у розмірі 32052 (тридцять дві тисячі п`ятдесят два) грн. 66 коп., яка складається з 7499 грн. тіла кредиту та 24553,66 грн. заборгованості за відсотками, сплачений судовий збір у розмірі 2183 (дві тисячі сто вісімдесят три грн. 86 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4507 (чотири тисячі п`ятсот сім) грн. 65 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС", адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, .

Представник позивача: Романенко Михайло Едуардович, адреса: 07405, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська буд.243-А, а/с 897, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова