Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/3260/23
Номер провадження6/173/4/2026
УХВАЛА

іменем України

12 січня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи.

В обґрунтування вимог подання посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 75752953 з примусового виконання виконавчого листа № 173/3260/23 виданого 09.07.2024 року виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № б/н. від 05.09.2007, у загальному розмірі 53040,21 грн. та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

09.08.2024 р. до офісу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., надійшла заява від представника стягувача та виконавчий лист № 173/3260/23, виданий 09.07.2024. Приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75752953. Пунктом 2 вказаної постанови зобов`язано боржника подати декларацію про майновий стан в п`ятиденний термін з моменту відкриття виконавчого провадження, однак станом на поточну дату боржник декларацію не подав, причини невиконання законних вимог приватного виконавця не пояснив. Постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу № 75752953 направлено рекомендованим листом.

В подальшому, в рамках здійснення виконавчого провадження, 15.08.2024 винесено постанову про арешт майна боржника, яку направлено сторонам для відома, до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області для виконання, а також 14.08.2024 винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до банківських установ для виконання. 14.08.2024 року на адресу боржника направлено виклик про необхідність з`явитися до приватного виконавця та надати відповідні документи, а саме: пояснення з фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи та необхідність надати іншу інформацію з приводу свого фінансового стану. Однак боржник на виклик приватного виконавця не з`явився, витребувані документи не надав.

Приватний виконавець Русецька О.О. у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якому просила наведене подання розглянути без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши обґрунтування подання, суд вважає, що у його задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем 09.08.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75752953 з виконання виконавчого листа № 173/3260/23, виданого 09.07.2024 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк", якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

14.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

15.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровськії області, відсутня інформація щодо реєстрації на території Дніпропетровської області сільськогосподарської техніки за боржником.

Згідно відповіді № 219923584 від 10.08.2024 МВС України, відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно відповіді № 219923582 від 10.08.2024 Державної податкової служби України, відсутня інформації про податкового агента та суми доходу.

Згідно відповіді № 219923583 від 10.08.2024 Державної фіскальної служби України, фізичну особу підприємця знято з обліку у контролюючих органах.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що згідно інформації, у боржника відсутнє право власності на нерухоме майно.

У матеріалах справи наявний виклик від 14.08.2024 з вимогою з`явитися до державного виконавця 28.08.2024.

Відповідно до Акту приватного виконавця, 20.11.2025 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1 , але провести виконавчі дії не виявилося можливим, оскільки двері державному виконавцю ніхто не відчинив.

Згідно повідомлення Державної міграційної служби України у боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є в наявності паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , дата видачі - 05.10.2021, строк дії до 05.10.2031 року, орган видачі - 1243.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України боржник 27.11.2024 виїхала за межі України.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно із статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідності до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини 1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; недопущення в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; неповідомлення виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; нез`явлення на вимогу виконавця; ненадання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Зважаючи на те, що в силу положень статті 441 ЦПК України особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду факт вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, саме державний виконавець повинен доводити факт ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Сам факт відкриття виконавчого провадження самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом обов`язків.

Надані приватним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, однак не містять доказів про вчинення боржником саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього приватним виконавцем, у зв`язку з примусовим виконання рішення суду.

У поданні зазначено, зокрема, що постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику рекомендованим листом, однак доказів її отримання боржником суду надано не було. Також не подано доказів направлення, отримання чи ігнорування боржником викликів державного виконавця, оскільки до матеріалів справи не долучено копій жодного поштового рекомендованого повідомлення або повернутого до виконавчої служби поштового конверта, які б підтверджували факт отримання, відмови в отриманні чи неможливості вручення боржнику документів у межах виконавчого провадження. Крім того, суду надано відомості лише про один виклик боржника до приватного виконавця.

При цьому боржник ОСОБА_1 , дізнавшись про звернення приватного виконавця до суду з відповідним поданням, направила заперечення, в яких зазначила, що не ухиляється від виконання рішення суду, знаходиться за кордоном, тому не отримувала жодних сповіщень, має намір погасити заборгованість.

Отже, суд дійшов висновку, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу, її наміру ухилитися від виконання покладених на неї зобов`язань та переховування від виконавчих органів, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

З огляду на викладене, враховуючи, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не обґрунтоване, відомості про умисне ухилення від виконання судового рішення відсутні, суд вважає, що подання виконавчої служби задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Є.В. Челюбєєв