КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 рокум. Київ

Унікальний номер справи № 752/7590/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4059/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Ольшевської І.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації, -

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила: визнати спільною сумісною власністю цінні папери, які набуті під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 210БВ108 від 26.06.2015 року, укладеного між ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 ;

визнати спільною сумісною власністю об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса), що є квартирою АДРЕСА_2 , що виник у результаті погашення повністю сплаченого лота облігацій: номер лота 181, кількість цінних паперів 13 969 шт., які були набуті на підставі Договору купівлі-продажу цінних паперів №210БВ108 від 26.06.2015р., укладеного між ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку (1/2) у праві спільної сумісної власності подружжя, що становить 4 065 475,00 грн. (т. 1 а.с. 1-9, т. 2 а.с. 90-96).

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Сидоренко Н.О. заявлено клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи ринкової вартості подібного за технічними характеристиками об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_3 станом на час розгляду справи (т. 3 а.с. 191).

На обґрунтування клопотання зазначала, що позивач та відповідач мали набути у спільну сумісну власність у результаті погашення цінних паперів - облігацій цільових, квартиру АДРЕСА_1 відповідно до Договору №32-Ф-ГС про участь у будівництві об`єкту нерухомості від 26.06.2015р. (поштова адреса об`єкту нерухомості - квартира АДРЕСА_3 ). Враховуючи, що вказаний об`єкт нерухомості було відчужено на користь третіх осіб, для стягнення грошової компенсації на користь позивача необхідно визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна станом на час розгляду справи, у зв`язку з чим заявлено відповідне клопотання.

Представник відповідачаОСОБА_1 - адвокат Самарцев Я.Ю. заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість (т. 3 а.с. 191).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Сидоренко Н.О. про призначення судової експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації задоволено.

Призначено у справі №752/7590/25 судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання:

1) яка ринкова вартість подібного за технічними характеристиками об`єкту нерухомості до об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_3 станом на час розгляду справи?

Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (02000, м. Київ, вул. Ґарета Джонса, буд. 5).

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у відповідності до частини п`ятої ст. 104 ЦПК України та про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Витрати за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .

Зобов`язано сторін надати на вимогу експертів в їх розпорядження всі необхідні для проведення експертизи матеріали.

Роз`яснено учасникам справи наслідки ухилення від участі в експертизі, а саме те, що згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У розпорядження експертам надано матеріали цивільної справи № 752/7590/25.

На час проведення експертизи зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта (т. 3 а.с. 192-196).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 31 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Самарцев Я.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 3 а.с. 203-105).

На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржувана ухвала є передчасною, необґрунтованою, такою що винесена з порушенням процесуального законодавства та перешкоджає подальшому розгляду справи та призводить до значного затягування справи.

На думку сторони відповідача судом порушено підсудність розгляду справи, про що заявлено представником відповідача в судовому засіданні, але судом дане клопотання відхилено.

Перевіряючи реєстр судових рішень, відповідачем було встановлено, що позивачка явно зловживаючи своїми процесуальними правами, звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з однаковий позовами до відповідача, які були розподілені між різними суддями, які або відмовили у відкритті провадження у зв`язку із порушенням підсудності, а інші направили за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, і лише суддя Ольшевська І.О. відкрила провадження по даній справі з порушенням підсудності.

Вказував, що 10 лютого 2016 року між ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» (Повірений), ОСОБА_1 (Довіритель) та ОСОБА_3 (мати відповідача) було укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №76БВ75.

Відповідно до п.1.1 Договору №76БВ75 від 10.02.2016 року Довіритель передає за участю Повіреного, а Покупець купує такі цінні папери: найменування емітента - Науково-виробнича фірма «СТРОМКОМПЛЕКТ» у формі ТОВ (), цінні папери - облігації цільові, забезпечені. Видом виконання зобов`язань за цінними паперами є об`єкт нерухомості (квартира) у житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками на АДРЕСА_4 (будівельна адреса).

Міжнародний ідентифікаційний номер облігацій - иА НОМЕР_1.Кількість цінних паперів - 13 969. Номер лота 181. Відповідно до п.2.1. Договору загальна вартість цінних паперів - 4 678 218, 10 грн. без ПДВ.

Тобто, позивачка визнає той факт, що цінні папери, які на її думку були придбані в шлюбі та є спільною сумісною власністю сторін, 10 лютого 2016 року за договором купівлі-продажу були продані ОСОБА_3 , тобто коли шлюб між сторонами не було розірвано. Дана обставина визнається позивачкою, а тому доказуванню не підлягає.

Даний договір купівлі-продажу цінних паперів №76БВ75 на момент звернення позивачки з цим позовом до суду є чинним та в судовому порядку не оспорювався.

ОСОБА_1 на момент продажу цінних паперів діяв на підставі виданої ОСОБА_2 довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. та зареєстрована в реєстрі за № 2266.

Таким чином відчуження цінних паперів (які можуть бути спільною сумісною власністю) відбулось 10 лютого 2016 року, а тому квартира АДРЕСА_3 , яка є предметом даного спору, жодним чином не відноситься до спільної сумісної власності сторін у даному спорі.

Якщо позивачка вважає, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 10 лютого 2016 року її права на цінні папери були порушені, то вона може звернутися з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

У даному спорі, позивачка має намір оцінити подібну квартиру (не цінні папери) для стягнення з відповідача коштів у значно більшому розмірі, ніж вартість цінних паперів, які були продані сторонами і вибули з їх спільної сумісної власності ще 10 лютого 2016 року.

Цінні папери, які придбались у шлюбі та належали сторонам на праві спільної сумісної власності та які вибули з власності сторін 10 лютого 2016 року, не можуть бути прирівняні до квартири АДРЕСА_3 , яка створилась в результаті погашення цінних паперів та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно вже іншим власником цінних паперів ОСОБА_3 , яка стала первісним власником спірної квартири АДРЕСА_3 та розпорядилася нею на власний розсуд.

Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_3 та подібні до неї квартири, оціночну вартість якої хоче оцінити позивачка у справі, що розглядається, не мають для вирішення даної справи жодного значення, а тому проведення оціночної експертизи в даній справі є безпідставним та необґрунтованим.

Більше того, квартира АДРЕСА_3 вже була предметом позову у справі № 752/5900/21 за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Дана справа була розглянута судом першої інстанції, переглянута судами апеляційної та касаційної інстанції.

При цьому, у своєму зустрічному позові ОСОБА_2 у справі № 752/5900/21 просила визнати квартиру АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя.

Суд першої інстанції задовольнив таку вимогу позивачки, але апеляційний та касаційний суд відмовив в задоволенні такої вимоги, посилаючись на порушення рівності часток у спільному майні подружжя.

Крім цього, у постанові ВС по справі № 752/5900/21 чітко вказав: у сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 листопада 2020 року.

Усі вищезазначені рішення, на які посилається апелянт, у справі № 752/5900/21 наявні в єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, квартира АДРЕСА_3 ніколи не була спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так як цінні папери на неї були продані до оформлення права власності на квартиру.

Щодо експертної установи, яку суд визначив для проведення експертизи, а саме: Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, то представник відповідача заперечував щодо призначення даної експертизи саме в той експертній установі, яку просила представниця позивачки.

Вважав, що якщо і буде вирішено питання щодо призначення експертизи у даній справі, то для збереження рівності сторін та об`єктивного розгляду справи, проведення експертизи слід доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) за адресою: (вулиця Сім`ї Бродських, 6, Київ, 03057).

Проведення експертизи під час розгляду цивільних справ даної категорії, зазвичай, проводиться експертами саме експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ), що забезпечить рівність сторін у спорі та об`єктивність розгляду справи (т. 3 а.с. 203-105).

16 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Сидоренко Н.О., в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 3 а.с. 230-235).

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Самарцев Я.Ю. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Сидоренко Н.О. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Сторони по справі позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 29 січня 2026 року були сповіщені 01 грудня 2025 року, кожна сторона окремо, повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Належне сповіщення апелянта ОСОБА_1 підтвердив в суді його представник- адвокат Самарцев Я.Ю., факт належного сповіщення позивача ОСОБА_2 визнала її представник - адвокат Сидоренко Н.О. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 3 а.с. 222-225,239).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргапідлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила: визнати спільною сумісною власністю цінні папери, які набуті під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 210БВ108 від 26.06.2015 року, укладеного між ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 ;

визнати спільною сумісною власністю об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса), що є квартирою АДРЕСА_2 , що виник у результаті погашення повністю сплаченого лота облігацій: номер лота 181, кількість цінних паперів 13 969 шт., які були набуті на підставі Договору купівлі-продажу цінних паперів №210БВ108 від 26.06.2015р., укладеного між ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку (1/2) у праві спільної сумісної власності подружжя, що становить 4 065 475,00 грн. (т. 1 а.с. 1-9, т. 2 а.с. 90-96).

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Сидоренко Н.О. заявлено клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи ринкової вартості подібного за технічними характеристиками об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_3 станом на час розгляду справи (т. 3 а.с. 191).

Звертаючись до суду з клопотанням про призначення у справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, сторона позивача посилалась на те, для стягнення грошової компенсації на користь позивача необхідно визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна (квартири), яка є спільною власністю сторін по справі, станом на час розгляду справи.

Призначаючи у справісудову оціночно-будівельну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що в даній цивільній справі предметом позову є, в тому числі, стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісності власності подружжя.

З такими висновками районного суду суд апеляційної інстанції не погодився, з огляду на наступне.

Як визначено у ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частиною 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування.

Предметом спору у даній справі є, в тому числі, визнання спільною сумісною власністю об`єкту нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса), що є квартирою АДРЕСА_2 , що виник у результаті погашення повністю сплаченого лота облігацій: номер лота 181, кількість цінних паперів 13 969 шт., які були набуті на підставі Договору купівлі-продажу цінних паперів №210БВ108 від 26.06.2015р., укладеного між ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , а також стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за її частку (1/2) у праві спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідно у справі призначити судову оціночно-будівельну експертизу.

Поряд з цим, постановою Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 752/5900/21 (провадження № 61-9512св24) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя, зазначивши серед іншого, що: «установивши, що квартира АДРЕСА_5 та квартира АДРЕСА_3 належать ОСОБА_1 на підставі договорів дарування, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що вказані квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , а тому відсутні правові підстави для їх поділу між подружжям шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на вказані квартири».

Поряд з цим, призначаючи проведення судової товарознавчої експертизи подібного за технічними характеристиками об`єкту нерухомості до об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_3 станом на час розгляду справи, як необхідної для стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності подружжя (вищевказаної квартири), суд першої інстанції належним чином не мотивував свої висновки, з огляду на наявність набравшого законної сили вищевказаного судового рішення Верховного Суду у справі № 752/5900/21, яким спір стосовно вказаної квартири вирішений.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положень частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції відхилив доводи представника позивача - адвоката Сидоренко Н.О. з посиланням на постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року у справі № 752/25074/17 (т. 3 а.с. 57-76)

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції судом порушено підсудність розгляду справи, колегія суддів відхилила, оскільки предметом оскарження даної апеляційної скарги є ухвала про призначення у справі експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до положень п. 12 ч. 1 ст. 353, ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи після її перегляду в апеляційному порядку не віднесена процесуальним законом до переліку ухвал, які підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року - скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Сидоренко Наталії Олександрівни про проведення судової товарознавчої експертизи ринкової вартості подібного за технічними характеристиками об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_3 станом на час розгляду справи.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 30 січня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов