П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Миколаїв

справа №484/4960/25

провадження №22-ц/812/142/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д. А. у приміщенні суду у м. Первомайськ Миколаївської області, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кам`яномостівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області, Друга Первомайська державна нотаріальна контора Миколаївської області, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеною вище заявою, яку обґрунтовувала наступним.

Заявниця вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який постійно проживав до дня смерті разом з нею як одна сім`я за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У встановлений законом строк заявниця звернулася до Другої Первомайської нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Проте, постановою нотаріуса від 18 червня 2025 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують її родинні відносини зі спадкодавцем.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 необхідно заявниці для вирішення питання щодо прийняття спадщини після його смерті на підставі ст. 1264 ЦК України як особи, як проживала із спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 .

23 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про залучення до участі у справі Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з тим, що вона має намір реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця.

Позиція заінтересованих осіб у суді першої інстанції

Кам`яномостівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області погодилася з викладеними у заяві ОСОБА_1 доводами, жодних заперечень не висловила.

Друга Первомайська державна нотаріальна контора Миколаївської області просила ухвалити рішення на розсуд суду.

Інші заінтересовані особи своєї позиції щодо заявлених вимог не висловили.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю більше п`яти років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявниця довела факт спільного проживання з померлим однією сім`єю як чоловіка та жінки у вказаний період.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про залишення заяви без розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Міністерство оборони України вказувало, що з заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, що унеможливлює її розгляд в порядку окремого провадження.

Апелянт вказував, що заявниця не зазначила у заяві і не надала доказів наявності чи відсутності у загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 родичів, які мали б право на прийняття спадщини, отримання відповідних пільг, отримання одноразової грошової допомоги.

Також Міністерство оборони України зазначало, що заявниця не довела заявлених вимог. Надані нею докази, на думку апелянта, не свідчать про факт проживання заявниці та ОСОБА_3 однією сім`єю.

Доводи інших учасників справи

Заявниця через представника подала відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Серед іншого заявниця вказала, що ОСОБА_3 на день смерті не мав живих родичів.

Фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Янтарне Покровського району Донецької області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04.11.2024 р., актовий запис про смерть № 64.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 з серпня 2022 року був будинок АДРЕСА_1 , який був придбаний ним на підставі договору купівлі продажу від 22.07.2015 р. Фактичним місцем його проживання виконком Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області зазначає будинок АДРЕСА_1 .

Медична карта амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_3 свідчить, що ним вказане місце проживання будинок АДРЕСА_1 .

Довідка Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 04 листопада 2013 року містить інформацію про те, що ОСОБА_3 є мешканцем селища Кам`яний Міст Первомайського району Миколаївської області, проживає без реєстрації у будинку АДРЕСА_1 .

Головою домогосподарства АДРЕСА_1 згідно з даними погосподарських книг селищної ради є ОСОБА_1 , яка зареєстрована у ньому з 09 лютого 1996 року. У погосподарській книзі домогосподарства АДРЕСА_1 зазначено, що ОСОБА_3 є співмешканцем ОСОБА_1 , проживає у її будинку без реєстрації.

Згідно з довідками Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 10 та 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Вона за власні кошти проводила поховання цивільного чоловіка.

Відповідно до довідки Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 30 січня 2025 року на момент подання довідки у будинку АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований і не проживає.

Постановою Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18 червня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки між померлим та ОСОБА_1 відсутні родинні відносини.

З повідомлення цієї нотаріальної контори від 14.10.2025 випливає, що після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №20/2025. З заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 , родинні відносини відсутні. Інших заяв до нотаріальної контори не надходило.

З представлених заявницею фотографій вбачається, що вона зображена на них разом з ОСОБА_3 . Деякі з фотографій датовані 2016, 2017, 2019 роками.

Згідно з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, що засвідчили своїми підписами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року до дня його загибелі у 2024 році проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у будинку АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

З свідоцтв про смерть випливає, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зміст заяв ОСОБА_1 від 04 та 23 вересня 2025 року свідчить, що заявниці необхідне встановлення факту проживання її однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для оформлення спадщини та отримання одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 указав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, законом на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок подати заяву про визнання спадщини відумерлою, зокрема у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Вказане свідчить, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 має для неї юридичне значення як для оформлення спадщини, так і для отримання грошової допомоги.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року по 21 жовтня 2024 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проводили спільні витрати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені докази свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Міністерство оборони України належними доказами цього факту не спростувало.

Посилання міністерства на те, що докази є недостатніми та непереконливими, колегія суддів відхиляє. Досліджена сукупність доказів доводить вказаний вище факт.

Що стосується посилань апелянта на те, що у справі існує спір про право, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі №643/14985/18-ц зазначено, що «для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц зазначила, «що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, лише у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах».

Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №640/10329/16.

Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася тільки заявниця. Згідно з свідоцтвами про смерть близькі родичі ОСОБА_3 померли до його смерті. Орган місцевого самоврядування, де розташована спадщина, погодився з вимогами заяви ОСОБА_1 , у довідках підтверджував факт проживання заявниці з ОСОБА_3 однією сім`єю. Заперечень щодо можливого отримання нею його спадщини не висловив.

Отже, вказане спростовує твердження заінтересованої особи Міністерства оборони України про наявність спору про право.

Міністерство оборони України у випадку, який переглядається, не є суб`єктом цивільно-правових відносин, що виключає виникнення між ним та заявницею саме спору про право.

За такого, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №759/1894/23, є необґрунтованими, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.