ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1226/24

Головуючий у першій інстанції - Савченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/143/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Савченко О.А.), ухвалене у м. Мена об 11 годині 22 хвилини,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит № 3617094 від 02 жовтня 2021 року у розмірі 60000 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 17 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 3620152, який підписано відповідачем електронним підписом позичальника. Позивач, пославшись на наявність права вимоги, зазначив, що 26 січня 2022 року ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке 10 березня 2023 року відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами, в тому числі і за договором № 3617094 від 02 жовтня 2021 року. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за цим договором становить 60 000 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 49 000 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 1000 грн заборгованість за комісією. Відповідач в позасудовому порядку відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, а тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 3617094 від 02 жовтня 2021 року у сумі 60 000 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 49 000 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 1000 грн заборгованість за комісією, витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 17 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони договору про споживчий кредит узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надається кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Станом на день ухвалення рішення по справі строк повернення грошових коштів наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, отримані грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує. Надані позивачем докази на підтердження позовних вимог, суд визнав належними, достовірними та достатніми. В свою чергу відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. В порядку ст.ст.141,137 ЦПК України суд провів розподіл судових виитрат та врахувавши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову прийшов до висновку що заявлений позивачем розмір до відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 17000 грн є обгрунтованим та співмірним з обсягом наданих послуг адвоката.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього відсотків та комісії , а також стягнутих судових витрат, ухваливши в цій частині вимог нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог та провести новий розподіл судових витрат. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ним було надано в якості доказів на спростування позовних вимог позивача витяг з ЄРДР про вчинення крмінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за № 0000686. Дане кримінальне провадження було порушене за його заявою, оскільки 02.10.2021 року близько 17:00 години на платформі станції метро «Видубичі» в м. Києві в нього було викрадено мобільний телефон, гаманець з грошима та банківською карткою. Всі дії зроблені 02.10.2021 року з його мобільного телефону були вчинені третіми особами, а не самим відповідачем. ОСОБА_1 вважає, що в діях пов`язаних з оформленням онлайн кредиту у ТОВ «Мілоан» невідомими особами на його ім`я, наявні очевидні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України у зв`язку з чим він неодноразово направляв відповідні заяви до Департаменту кіберполіції Національної поліії України. Про обставини взяття кредиту іншими особами від його імені, ОСОБА_1 також повідомляв неодноразово ТОВ « Мілоам». Але зазначене не було прийняте судом першої інстанції до уваги. Також в якості доказів суду було надано звернення до Національного Банку України щодо недопущення вчинення фінансовими компаніями дій, які виходять за рамки чинного законодавства та призводять до порушення прав третіх осіб, які не мають жодного відношення до кредитів. Крім того, відповідачем було надано суду в якості доказів виписку по його картковому рахунку на яку перераховувались кошти за договором про споживчий кредит № 3617094 від 02 жовтня 2021 року. З якої вбачається, що в період з 02.10.2021 року по 03.10.2021 року було вчинено 24 транзакції дві з яких анульовано за допомогою інтернет-банкінгу, доступ до якого був лише в осіб, які заволоділи телефоном. Внаслідок таких дій вихідний рахунок відповідача змінив залишок суми з « -13823.29 грн» на суму « -53035.75 грн». За позицією ОСОБА_1 вказані транзакції здійснювались з метою виведення коштів з рахунку до блокування кредитної картки її власником. Відповідач вважає, що всі надані ним докази є підтвердженням того, що він не укладав договору з ТОВ « Мілоам», а також не отримував та не розпоряджався грошовими коштами, отриманими невстановленими особами за договором про споживчий кредит № 3617094 від 02 жовтня 2021 року. Оскільки відповідач не підписував договір про споживчий кредит № 3617094 від 02 жовтня 2021 року, то зазначений договір є неукладеним. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення Закону України « Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норми на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року яким було внесено зміни до розділу VI прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про споживче кредитування» щодо нарахування відсотків, неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити оскаржуване рішення без змін. У відзиві позивач зазначає, що укладений договір про споживчий кредит № 3617094 від 02 жовтня 2021 року між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі передбаченій ст. ст. 207, 208 , 1047,1055 ЦК України. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 10000 грн. Перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений ним при укладенні договору. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище договір. Також отримавши позовну заяву, ОСОБА_1 не скористався правом подачі зустрічного позову. Більш того, в апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього суми відсотків та комісії, погодившить з тим що отмані фактично ним кошти слід повернути. Долучені відповідачем документи до відзиву на позовну заяву не доводять факт непідписання договору відповідачем. Єдиним доказом на підтверддження чи спростування шахрайських дій, відсутності вини та звільнення від відповідальності є вирок, чи рішення суду, які набрали законної сили. Таких доказів матеріали справи не містять. За позицією ТОВ «Коллект Центр» у випадку, коли б мало місце незаконне заволодіння персональними даними відповідача та отримання від його імені кредитних коштів, кримінально процесуальним кодексом передбачений спеціальний порядок відшкодування шкоди потерпілому. Посилання в апеляційній скарзі на застосування до спірних правовідносин положень Закону України « Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норми на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року яким було внесено зміни до розділу VI прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про споживче кредитування» є безпідставним , оскільки вказані норми застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору, вимоги щодо яких позивачем не заявлено.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

По справі встановлено, що 02 жовтня 2021 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» було укладено договір про споживчий кредит № 3617094 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодаця та/або відповідний мобільний додаток та інші засоби (а.с.5-9).

Зазначений договір підписаний одноразовим ідентифікатором W68185 02.10.2021 року о 20 годині 18 хвилин.

Згідно з довідкою про ідентифікацію, ОСОБА_1 уклав договір № 3617094 від 02.10.2021 року ідентифікований ТОВ «Мілоан», підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором W68185, що відправлений йому 02 жовтня 2021 року на номер телефону НОМЕР_1 (а.с.11).

Положеннями п.6.1 та п.6.2 вищевказаного договору передбачено, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (оферта). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству .

За умовами договору кредитодавець ТОВ ««МІЛОАН» надало позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 10000 грн строком на 30 днів з 02.10.2021 року по 01.11.2021 року.

Відповідно до п.1.5.1 договору передбачено сплату комісії за надання кредиту , яка нараховується за ставкою 10.00% від суми кредиту одноразово.

В п.1.5.2 та 1.6 сторони погодили проценти за користування кредитом у розмірі 4500 грн, які нараховуються за ставкою 1.50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно із платіжним дорученням №57743490 від 02 жовтня 2021 року платником ТОВ «МІЛОАН» отримувачу ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 було перераховано кошти згідно договору 3617094 в сумі 10000 грн (а.с.11 зворот).

Факт перерахування коштів та зарахування на картковий рахунок належний відповідачу в сумі 10000 грн не заперечується ОСОБА_1 та підтверджується випискою банку ( а.с.53-54)

З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №

3617094 вбачається, що загальний борг за договором становить 45500 грн, з яких 10000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 34500 грн - борг по відсотках, 1000 грн - комісія (а.с.12)

26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3617094 від 02.10.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с. 15-18).

10.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3617094 від 02.10.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с.21-24).

На підтвердження укладення вище зазначених договорів факторингу матеріали справи містять: Договір факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 року,платіжне доручення №32419002 від 27.01.2022 року, акт приймання передачі реєстру боржників від 26.01.2022 року, реєстр боржників, Договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, акт приймання-передачі реєстру боржників від 10.03.2023 року, реєстр боржників.( а.с.18-32)

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року сторони домовились, що за відступлення права вимоги за договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти в сумі 794503,18 грн в порядку визначеному п.5.6.2 цього договору протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору.

Таким чином, наданими суду доказами позивачем доведено право вимоги за кредитним договором № 3617094 від 02.10.2021 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір про надання споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 02.10.2021 року правочину.

Доводи апеляційної скарги щодо неукладення ОСОБА_1 кредитного договору № 3617094 від 02.10.2021 року спростовані матеріалами справи та наявними у них доказами.

Заперечуючи факт укладання договору, ОСОБА_1 вказував на те, що договору про споживчий кредит № 3617094 від 02.10.2021 року він не підписував. Підписання договору вчинене третіми особам, які вчинили крадіжку його телефону, гаманця та банківської картки.

Колегія суддів критично відноситься до таких твердждень відповідача оскільки за позицією ОСОБА_1 крадіжка відбулась приблизно о 17 годині 02.10.2021 року, тоді як кредитний договір було укладено 02.10.2021 року о 20 годині 18 хвилин; із заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів лише 01.11.2021 року; матеріали справи не містять звернення ОСОБА_1 до банку з метою блокування картки. Невжиті вчасно заходи ОСОБА_1 щодо блокування картки, звернення до правоохоронних органів свідчать про пасивну поведінку відповідача та значний розрив у часі між його діями та позицією у справі. Наявність відкритого кримінального провадження за ч. 1 ст. 185 КК України за № 0000686 не є безумовним доказом підписання кредитного договору сторонніми особами відмінними від особи відповідача. Надані відповідачем звернення до ТОВ « Мілоам», Національного банку України, не доводять того, що відносно відповідача було вчинено будь - яке кримінальне правопорушення. Відображення у виписці по картковому рахунку 24 транзакцій вчинених протягом 02.10.2021 року по 03.10.2021 року також не є підтверджденням несанкціонованого перерахунку коштів.

Отже, висновок суду про те, що твердження сторони відповідача, як такі, що спростовують заявлені позовні вимоги та доводять факт не оформлення відповідачем Договору споживчого кредиту та не отримання ним кредитних коштів не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні є вірним.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень Закону України « Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норми на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року яким було внесено зміни до розділу VI прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про споживче кредитування» є безпідставним, оскільки дія норм зазначеного закону на спірні правовідносини не поширюється.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, перевіряючи правильність проведеного розрахунку заборгованості по відсотках колегія суддів апеляційного суду проводить власний обрахунок.

За умовами кредитного договору, кредит надавався строком на 30 днів до 12.11.2021 року. Пунктом 2.3 договору сторонни передбачили можливість його пролангації за яким позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування ( з урахування усіх пролангацій). Таке збільшення ( продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування ( пролангацію) на стандартних ( базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною ( базовою ставкою наведенною в п.1.6 Договру в розмірі 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Отже, виходячи з умов укладеного договору строк дії кредитного договору не може перевищувати 90 днів, тобто можливість нарахування відсотків передбачених умовами договору у кредитодавця закінчувався 30.12.2021 року та в період дії кредитного договору нарахування відсотків повинно здійснюватись в перід з 02.10.2021 року по 01.11.2021 року в розмірі 1.50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а в період з 02.11.2021 року по 30.12.2021 року в розмірі 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 34500 грн за період з 02.10.2021 року по 30.12.2021 року. (150х30днів+500х90днів)

Щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту апеляційний суд зазначає наступне.

У п. 1.5.1Договору про споживчий кредит № 3617094 від 02.10.2021 року передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту одноразово - 10 % від суми кредиту та дорівнює 1000 грн.

Відтак, комісія пов`язана із наданням послуги, зокрема перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Таким чином включення до загальної суми заборгованості за кредитним договором комісії є обґрунтованим і узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись з позовними вимогами, ТОВ « Коллект Центр» просило стягнути з відповідача заборгованості, а зазначену у Реєстрі боржників до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року в розмірі 60 000 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 49 000 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 1000 грн заборгованість за комісією.

Так , відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року дійсно обліковується кредитна заборгованість за договором № 3617094 від 02.10.2021 року у розмірі 60000 грн, тоді як відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року обліковується кредитна заборгованість по договору № 3617094 від 02.10.2021 року у розмірі 45000 грн.

За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Отже право на одержання відсотків позикодавцем обмежене строком дії кредитного договору.

Вимог про застосування відсотків нарахованих у порядку ст.625 ЦК України позивачем не заявлено.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2024 року зміні в частині визначеного до стягнення судом загального розміру кредитної заборгованості та розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.

З позовної заяви вбачається, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 60000 грн. Суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 45000 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 75%. При зверненні до суду з позовом товариством сплачено 3028 грн судового збору (а.с.36). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2271грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (3028х75% = 2271).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках та комісії, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. Тобто фактично оспорювана сума становить 50000 грн. Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог скарги, що становить 30% . За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 4542 грн (а.с.151). З позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1362.60 грн (4542 х 30 %= ) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві ТОВ «Коллект Центр» було заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу із зазначенням розміру понесених витрат та додано до позову договір на надання професійної правничої допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, акт № 3 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року,заява на надання юридичної допомоги від 26.04.2024 року, платіжне доручення №, довіреність ( а.с.31-35, 80)

Від сторони відповідача не надійшло заперечень на заяву позивача щодо розподілу судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, а оскаржуване судове рішення - змінено,зменшено суму кредитної заборгованості, складність справи та об`єм виконаної роботи адвокатом, а також включення до об`єму виконаних робіт усної консультації, підготовки позиції та складання позовної заяви, що є фактично підготовкою та поданням позову до суду, приймаючи до уваги що стороною відповідача не надано заперечень чи клопотань щодо розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на його користь 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2024 року у частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» загального розміру заборгованості , судового збору та витрат на професійну правничу допомогу - змінити , зменшивши загальний розмір заборгованості з 60000 грн до 45000 грн, судового збору з 3028 грн до 2271 грн, витрат на професійну правничу допомогу з 17000 грн до 5000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 1362.60 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: