ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року

м. Київ

справа № 686/10911/24

провадження № 61-3240св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб Валерій Петрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, в складі судді Павловської А. А., від 28 листопада 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду, в складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О., від 04 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

1. У квітні 2024 року публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

2. Позов мотивований тим, що 10 липня 2008 року між банком і

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 52008/85/22са, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 36 500 дол. США зі сплатою 13,8 % річних.

3. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк»

37 172, 43 дол. США заборгованості за кредитним договором, 1 000 грн пені за порушення термінів повернення кредиту, 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. На підставі цього рішення, суд 11 липня 2011 року видав виконавчий лист № 2/2218/4062/2011, який двічі перебував на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Джубаби Д. О. (виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2).

5. Під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватний виконавець звернув стягнення на належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:005:2030, розташовану в селі Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області, призначену для ведення особистого селянського господарства (далі - земельна ділянка).

6. Після того, як земельна ділянка не була реалізована на електронному аукціоні через відсутність покупців, приватний виконавець постановою

від 23 жовтня 2023 року повернув виконавчий лист стягувачу та зняв арешт з майна боржника.

7. Оскільки рішення суду залишається невиконаним, 23 листопада

2023 року банк повторно надіслав приватному виконавцю Джубабі Д. О. виконавчий лист № 2/2218/4062/2011 від 11 липня 2011 року (виконавче провадження № НОМЕР_2).

8. Проте, як з`ясувалось, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 листопада 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Твердохліб В. П. (зареєстровано в реєстрі за № 1747), ОСОБА_1 продала земельну ділянку ОСОБА_2 .

9. Позивач вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинили вказаний правочин з метою уникнення примусового звернення стягнення на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, без наміру створення правових наслідків передбачених договором купівлі-продажу, у зв`язку з чим цей договір є фіктивним, таким, що порушує права та законні інтереси банку, не відповідає вимогам закону та є недійсним в силу статей 203, 215, 234 ЦК України.

10. Посилаючись на викладене, АБ «Укргазбанк» просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 листопада

2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Твердохлібом В. П. (зареєстровано в реєстрі за № 1747).

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

11. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

12. Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності позивачем фіктивності та фраудаторності укладеного відповідачами договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. У касаційній скарзі АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У березні 2025 року АБ «Укргазбанк» подало касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 березня

2025 року.

15. Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи

№ 686/10911/24, які у квітні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

16. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16, від 18 грудня 2024 року

у справі № 916/379/23, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду

у складі суддів Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року

у справі № 337/474/14, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду

у складі суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року

у справі № 910/12787/17, а також у постановах Верховного Суду

від 13 вересня 2023 року у справі № 501/1699/17, від 20 серпня 2024 року

у справі № 700/337/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 усвідомлювала, що після повернення виконавчого листа банк в подальшому знову пред`явить його до примусового виконання і виконавець накладе арешт на земельну ділянку.

18. Вказує, що відповідачка уклала оспорюваний договір одразу після прийняття приватним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 від 23 жовтня 2023 року, що вказує на її недобросовісність.

19. Звертає увагу, що договір купівлі-продажу земельної ділянки

від 20 листопада 2023 року був вчинений між близькими особами.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

20. У квітні 2025 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що покупець повністю здійснив розрахунок за оспорюваним договором шляхом перерахування коштів на рахунок продавця. Стверджує, що їй не було відомо чи буде і коли саме, позивач подавати до виконання виконавчий лист, виданий ще у 2011 році. При цьому будь-які докази, які б підтверджували родинні зв`язки між сторонами договору купівлі-продажу, в матеріалах справи відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21. Земельна ділянка належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 30 жовтня 2015 року № 71 (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 14323923

від 26 квітня 2016 року).

22. 10 липня 2008 року між АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 52008/85/22са, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 36 500 дол. США на строк до 07 липня 2028 року зі сплатою 13,8 % річних за користування кредитом.

23. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» 37 172,43 дол. США заборгованості за кредитним договором, 1 000 грн пені за порушення термінів повернення кредиту, 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

24. На підставі цього рішення Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист № 2/2218/4062/2011 від 11 липня 2011 року, який перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця Джубаби Д. О. (виконавче провадження № НОМЕР_1 від 2 березня 2023 року).

25. Постановою приватного виконавця Джубаби Д. О. від 07 березня

2023 року описано земельну ділянку та накладено на неї арешт.

26. Оскільки електронний аукціон з продажу земельної ділянки не відбувся, а стягувач (банк) відмовився залишити за собою нереалізоване майно, то приватний виконавець Джубаба Д. О. постановою від 23 жовтня 2023 року повернув виконавчий лист стягувачу, припинив чинність арешту майна та скасував інші заходи примусового виконання рішення.

27. 20 листопада 2023 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Твердохліб В. П. (зареєстрований в реєстрі за № 1747), за умовами якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку за 16 122 грн. Оціночна вартість земельної ділянки становить 16 121, 11 грн.

Того ж дня згідно квитанції № Р24АР24АD8261

ОСОБА_2 перерахував ціну продажу земельної ділянки на банківський рахунок ОСОБА_1 , а приватний нотаріус Твердохліб В. П. зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку (номер запису про речове право 52602798).

28. Постановою приватного виконавця Джубаби Д. О. від 04 грудня

2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа № 2/2218/4062/2011 від 11 липня 2011 року.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

29. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

30. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

31. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

32. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

33. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

34. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

35. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

36. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

37. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

38. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

39. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

40. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

41. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року

№ 2-р(І1)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що, оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 ЦК України, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, зокрема шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України виснував, що ця мета є правомірною (легітимною).

42. Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2024 року в справі

№ 700/337/23, від 10 липня 2024 року в справі № 201/3274/21, від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 дійшов висновку, що приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

43. Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, в якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (позиція Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 369/8077/19).

44. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

45. Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є за своєю суттю «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 201/3274/21, від

22 листопада 2023 року у справі № 128/1878/20).

46. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

47. Недійсність фраудаторного правочину має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) через можливість доступу до майна боржника» навіть і того, що перебуває в інших осіб. Метою оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину

(див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі

№ 523/17429/20).

48. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), на яку, зокрема, посилається банк у касаційній скарзі, виснувала, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

49. Тобто Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину як фіктивного (стаття 234 ЦК України), такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України).

50. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

51. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь- яких наслідків.

52. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

53. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

54. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

55. Договір як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

56. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значущих дій.

57. Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

58. Подібні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила і в постанові від 07 вересня 2022 року в справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21).

59. Отже, Верховний Суд сформував усталену судову практику про можливість оспорення фраудаторного правочину особою яка не стороною правочину, але чиї майнові інтереси порушує такий правочин, якщо ця особа доведе, що особа, яка уклала договір та відчужила за ним майно, свідомо погіршила свій майновий стан з метою уникнення відповідальності перед кредитором.

60. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11, про те, що оспорити фраудаторний правочин в судовому порядку може кредитор, якщо правочин призвів до неможливості задовольнити його вимоги за рахунок такого майна.

61. У постановах Верховного Суду від 09 серпня 2024 року в справі

№ 361/155/21, від 29 червня 2022 року в справі № 750/11492/19 вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Водночас та обставина, що правочин з третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

62. У постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, таких висновків: «…у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин».

63. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

64. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

65. У справі, яка переглядається, суди встановили, що на час укладання між відповідачами оскарженого договору купівлі-продажу земельної ділянки

від 20 листопада 2023 року у ОСОБА_1 існувало невиконане перед

АБ «Укргазбанк» зобов`язання зі сплати боргу за кредитним договором на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 31 травня 2011 року.

66. Під час примусового виконання виконавчого листа № 2/2218/4062/2011 від 11 липня 2011 року, виданого на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2011 року, приватний виконавець вживав заходів для звернення стягнення на земельну ділянку, проте вона не була реалізована на електронному аукціоні, а стягувач - АБ «Укргазбанк», відмовився залишити її за собою як нереалізоване майно.

67. Після повернення виконавчого листа стягувачу та припинення чинності арешту земельної ділянки, 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 продала її ОСОБА_2 .

68. Відмовляючи в задоволенні позову, суди правильно врахували, що оспорюваний правочин був укладений після повернення виконавчого документа та зняття арешту з майна, в ситуації, коли банк після неодноразових спроб приватного виконавця реалізувати земельну ділянку в межах виконавчого провадження, подав заяву про відмову залишити за собою нереалізоване майно.

Юридичні наслідки цих дій, у вигляді повернення виконавчого документу і зняття арешту з майна чітко визначені статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» та були для банку передбачуваними.

69. Щодо доводів про неринкову ціну продажу земельної ділянки,визначену у договорі купівлі-продажу, то колегія суддів звертає увагу на відсутність осіб,зацікавлених у придбанні ділянки за 73 171 грн (ціна четвертих електронних торгів), як і відсутність волевиявлення банку залишити за собою земельну ділянку за запропонованою ціною.

70. За цих обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у визнанні недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 листопада 2023 року.

71. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинили дії на виконання договору

купівлі-продажу земельної ділянки, розрахунок за продане майно підтверджено, а матеріали справи не містять доказів, що відповідачі є родичами чи пов`язаними особами. Також міськрайонний суд звернув увагу, що ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань і потребувала коштів на лікування.

72. З урахуванням обставин, встановлених у розглядуваній справі, висновки судів попередніх інстанцій, не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 369/11268/16, від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду

від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, а також у постановах Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 501/1699/17, від 20 серпня 2024 року у справі № 700/337/23, на які в касаційній скарзі посилається позивач.

73. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

74. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

75. Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

76. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

2. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников