Дата документу 08.01.2026
Справа № 509/6951/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області подання Головного державного виконавця Овідіопольського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербини Олени Вікторівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Овідіопольського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щербина Олена Вікторівна про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у відділі ДВС з 08.01.2024 перебуває виконавче провадження ВП №73746420 з виконання виконавчого листа №501/5295/15, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 09.02.2022 на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 23.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди 603 000 грн. та судових витрат в сумі 11 203,60 грн.

Боржником вказане рішення не виконується, декларація про доходи та майно боржника останній не надав.

Заявник вказує, що згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08.02.2018, яке набуло чинності 15.04.2018 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.04.2012 в частині визнання покупцем квартири АДРЕСА_1 та визнано покупцем вказаної квартири ОСОБА_1 з припиненням права власності на вказану квартиру ОСОБА_3 .

На підставі вказаного рішення відкривалось ПВ №59230669 від 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №501/5295, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 16.04.2018 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 614 203,60 грн.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 17.05.2018 роз`яснено, що визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.04.2012 в частині визначення покупцем квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та визнання покупцем вказаної квартири ОСОБА_1 є визнання права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Однак, право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру на підставі вказаного рішення та постанови апеляційного суду в установленому порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

В ході виконання виконавчого провадження державним виконавцем вжито ряд заходів, спрямованих на встановлення наявності рухомого чи нерухомого майна та доходів боржника, які виявилися безрезультатними.

На підставі викладеного, заявник звернувся до суду з відповідним поданням.

В судове засідання заявник не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , представник стягувача, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим суд доходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали даного подання суд керується наступним.

Згідно ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", ст.440 ЦПК України, державний або приватний виконавець має право звернутися до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС з 08.01.2024 перебуває виконавче провадження ВП №73746420 з виконання виконавчого листа №501/5295/15, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 09.02.2022 на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 23.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди 603 000 грн. та судових витрат в сумі 11 203,60 грн., що підтверджується копіями виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.7-9).

Державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, зазначеною у виконавчому документі, в результаті якого встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, що підтверджується копією акту державного виконавця від 01.11.2025 (а.с.12).

В ході виконання виконавчого провадження державним виконавцем вжито ряд заходів, спрямованих на встановлення наявності рухомого чи нерухомого майна та доходів боржника, які виявилися безрезультатними (а.с.13-15, 16-20).

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно із статтею 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Статтею 10 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно пункту 3 частини п`ятої статті 19 Закону України Про виконавче провадження боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України Про виконавче провадження у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

У статті 50 Закону України Про виконавче провадження законодавець визначив у якому порядку звертається стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи.

Частинами третьою-четвертою статті 50 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з вимогами частини десятої одинадцятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18) та постанові від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18) від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20) та від 04 січня 2024 року у справі № 344/16496/17.

Системне тлумачення статті 50 Закону України Про виконавче провадження, статті 440 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що виконавець має право звернутися до суду з поданням у випадку, якщо наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за боржником. При цьому під нерухомим майном слід розуміти земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Останні можуть виступати об`єктами права.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це зокрема відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Згідно частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №947/22930/19 (провадження №61-9215св20).

До звернення з відповідним поданням до суду виконавець повинен здійснити всі інші передбачені Законом заходи для належного виконання судового рішення та довести цей факт у суді, а також встановити наявність нерухомого майна у боржника, яке є фактично його власністю, однак право власності зареєстровано за іншою особою. Окрім того, одночасно суд має дослідити факт наявності у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача.

При цьому, виконавець має довести в суді, що спірне нерухоме майно дійсно не зареєстроване за боржником, але при цьому має статус нерухомого майна, тобто може виступати об`єктами цивільного обороту. Підтвердженням цього може бути інформація БТІ, Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тощо.

Також виконавець має надати докази того, що боржник фактично є володільцем майна. Підтвердженням може бути свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу нерухомого майна, рішення суду тощо.

Тобто, головними умовами для задоволення подання виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є такі: здійснення усіх передбачених Законом заходів для належного виконання судового рішення; відсутність у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача; наявність нерухомого майна та належних доказів, які підтверджують факт, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване, однак зареєстроване за іншою особою; наявність належних доказів, які підтверджують факт, що боржник є «фактичним» власником майна; у випадках, передбачених законодавством, майно введено в експлуатацію (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 2-119/12 (провадження № 61-10330св21)).

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути задоволено судом та виконавцем може бути звернуто стягнення на таке майно за наявності у їх сукупності наступних умов:

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;

- належність боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомого майна має бути документально підтверджена;

- право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статей 12, 13, 76, 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності вищенаведених обставин, які є підставою для задоволення подання державного виконавця, покладається на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Водночас, суд звертає увагу, що питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, стосується тих випадків, коли боржник фактично є власником майна, володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Звертаючись до суду з цим поданням, державним виконавцем зазначено, що судове рішення про стягнення із боржника коштів не виконане, оскільки вжиті останнім заходи щодо виконання судового рішення не призвели до бажаного результату.

Заявник вказує, що:

«згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08.02.2018, яке набуло чинності 15.04.2018 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.04.2012 в частині визнання покупцем квартири АДРЕСА_1 та визнано покупцем вказаної квартири ОСОБА_1 з припиненням права власності на вказану квартиру ОСОБА_3 .

На підставі вказаного рішення відкривалось ПВ №59230669 від 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №501/5295, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 16.04.2018 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 614 203,60 грн.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 17.05.2018 роз`яснено, що визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.04.2012 в частині визначення покупцем квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та визнання покупцем вказаної квартири ОСОБА_1 є визнання права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Однак, право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру на підставі вказаного рішення та постанови апеляційного суду в установленому порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано», тощо.

Разом з тим, документального підтвердження належності боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомого майна заявником не надано.

Також, матеріали справи не містять даних чи здійснює боржник фактично право володіння і користування вказаним майном.

Керуючись ст.440 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Головного державного виконавця Овідіопольського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щербини Олени Вікторівни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Одеського апеляційного суду.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко