ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2026 року м. Кропивницький

справа № 404/8480/25

провадження № 22-ц/4809/277/26

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна, на ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького (суддя Шевченко І. М.) від 23.09.2025,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст заяв позивача

1.1. 12.08.2025 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна, звернувся до суду з позовом до Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якому (позові) просить про таке:

1)визнати дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо стягнення 50% з пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , незаконними;

2)визнати дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відкриття виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_2 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_3 від 18.05.2022, ВП № НОМЕР_4 від 03.11.2022, ВП № НОМЕР_5 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_6 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_7 від 16.08.2023 незаконними та зобов`язати виконавчу службу закрити зазначені виконавчі провадження;

3)стягнути з Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 , за рахунок коштів Державного бюджету України через Управління з обслуговування кошторисів бюджетних установ Державного казначейства України з єдиного казначейського рахунку суму моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.

1.2.Разом з позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна, подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчих провадженнях ВП № НОМЕР_1, ВП № НОМЕР_2, ВП № НОМЕР_6, ВП № НОМЕР_3, ВП № НОМЕР_7, ВП № НОМЕР_5, ВП № НОМЕР_4, які здійснюються державними виконавцями Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до розгляду даної позовної заяви по суті.

Заяву обґрунтовано тим, що у позовній заяві позивач вимагає, зокрема, визнати незаконними дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відкриття виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_2 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_3 від 18.05.2022, ВП № НОМЕР_4 від 03.11.2022, ВП № НОМЕР_5 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_6 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_7 від 16.08.2023 та зобов`язати відповідача закрити зазначені виконавчі провадження. На переконання позивача, зміст п. 6 ч. 1, ч. 3 ст. 432 ЦПК України та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачено можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову. Невжиття такого заходу забезпечення позову у цій справі може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку фактичного виконання виконавчого листа.

2.Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 14.08.2025 цивільну справу № 404/8480/25 передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Кропивницького.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 справу № 404/8480/25 (провадження № 2/405/1908/25) розподілено судді Подільського районного суду міста Кропивницького Івановій Л. А.

Ухвалою від 19.09.2025 задоволено самовідвід судді Подільського районного суду міста Кропивницького Іванової Л. А.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025 справу № 404/8480/25 (провадження № 2/405/1908/25) розподіллено судді Подільського районного суду міста Кропивницького Шевченко І. М.

Ухвалою від 22.09.2025 відкрито провадження у справі 404/8480/25 (провадження № 2/405/1908/25) в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 23.09.2025 у справі № 404/8480/25 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Суд мотивував своє рішення тим, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчих провадженнях, які здійснюються державними виконавцями Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до розгляду його позову по суті, посилаючись на безпідставність стягнення з нього заборгованості за аліментами.

Підстави позову підлягають перевірці під час вирішення спору по суті й не можу бути підставою для забезпечення позову, а тому спосіб забезпечення позову, який обрав позивачем, не відповідає вимогам закону та фактично зводиться до зупинення виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, що суперечить конституційному принципу обов`язковості та виконуваності рішення суду.

Норми п. 6 ч. 1 ст. 150 та ч. 3 ст. 432 ЦПК України, на які посилався позивач в обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову, не є застосовними до спірних правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 23.09.2025 року по справі №404/8480/25, просить скасувати її та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення у виконавчих провадженнях: ВП № НОМЕР_1, ВП НОМЕР_2, ВП № НОМЕР_6, ВП № НОМЕР_3, ВП № НОМЕР_7, ВП № НОМЕР_5, ВП № НОМЕР_4 яке здійснюється державними виконавцями Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до розгляду позовної заяви по суті.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суддя Шевченко І. М. під час вирішення заяви про забезпечення позову не була об`єктивною. На думку апелянта, вказана в тексті оскаржуваної ухвали дата її постановлення, 23.09.2025, не відповідає дійсності, фактично ухвала була постановлена пізніше, з порушенням встановленого ст. 153 ЦПК України строку.

Крім того, апелянт вважає, що суд порушив норми матеріального права, а саме: п. 6 ч. 1 ст. 150, ч. 3 ст. 432 ЦПК України та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Норми зазначених законодавчих актів передбачають, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому законодавець передбачив можливість зупинення стягнення за таким документом, як заява про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчих дій.

Суд не врахував, що позивач звертався до суду з позовною вимогою про визнання незаконними дій державної виконавчої служби щодо відкриття виконавчих проваджень: ВП НОМЕР_1, ВП НОМЕР_2, ВП НОМЕР_8, ВП НОМЕР_7, ВП НОМЕР_5, ВП НОМЕР_4 через порушення його прав, а також щодо незаконного стягнення 50 % із пенсії по інвалідності 2-ї групи позивача, яка є його єдиним джерелом доходів, а тому він вимушений живати лише на 1519,00 грн в місяць.

Такий стан речей не дозволяє ОСОБА_1 підтримувати достатній життєвий рівень та зберігати людську гідність, а тому порушує його право на соціальний захист від держави, а легітимна мета, яка полягає в необхідності забезпечити виконання судового рішення, не може переважати в ситуації, коли на боржника-пенсіонера покладається надмірний тягар (злидні) та має місце посягання на його людську гідність.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у названих виконавчих провадженнях може ускладнити ефективний захист прав позивача.

4.Відзив на апеляційну скаргу до суду від відповідача у справі не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна підтримали апеляційну сугу, а також подане додатково позивачем клопотання про постановлення окремої ухвали.

Відповідач Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується відомостями довідки про доставлення 25.12.2025 о 18:16:15 електронного документа (судової повістки-повідомлення) до електронного кабінету відповідача в ЄСІТС (а. с. 90).

Представник відповідача в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

12.08.2025 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна, звернувся до суду з позовом до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якому (позові) просить про таке:

1)визнати дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо стягнення 50% з пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , незаконними;

2)визнати дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо відкриття виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_2 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_3 від 18.05.2022, ВП № НОМЕР_4 від 03.11.2022, ВП № НОМЕР_5 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_6 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_7 від 16.08.2023 незаконними та зобов`язати виконавчу службу закрити зазначені виконавчі провадження;

3)стягнути з Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 , за рахунок коштів Державного бюджету України через Управління з обслуговування кошторисів бюджетних установ Державного казначейства України з єдиного казначейського рахунку суму моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна, подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчих провадженнях ВП № НОМЕР_1, ВП № НОМЕР_2, ВП № НОМЕР_6, ВП № НОМЕР_3, ВП № НОМЕР_7, ВП № НОМЕР_5, ВП № НОМЕР_4, які здійснюються державними виконавцями Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до розгляду даної позовної заяви по суті.

Заяву обґрунтовано тим, що у позовній заяви ОСОБА_1 , зокрема, вимагає визнати незаконними дії Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відкриття виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_2 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_3 від 18.05.2022, ВП № НОМЕР_4 від 03.11.2022, ВП № НОМЕР_5 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_6 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_7 від 16.08.2023 та зобов`язати відповідача закрити зазначені виконавчі провадження. На переконання позивача, зміст п. 6 ч. 1, ч. 3 ст. 432 ЦПК України та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачено можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову. Невжиття такого заходу забезпечення позову у цій справі може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку фактичного виконання виконавчого листа.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Стосовно твердження апелянта про необ`єктивність судді Шевченко І. М.

Позивач обґрунтовує своє твердження тим, що станом на 29.09.2025 оскаржуваної ухвали про вирішення заяви про забезпечення позову не було, вона фактично постановлена пізніше з порушенням встановленого законом строку.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 і являється частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Для захисту прав сторін на розгляд справи незалежним, безстороннім і справедливим судом у цивільному процесуальному законодавстві України існує інститут відводу (самовідводу) судді.

Підстави для відводу судді передбачені ч. 1 ст. 36 ЦПК України, зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: 1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та 2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (наприклад, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24.02.1993, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000- ХІІ).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 3 ст. 124 ЦПК України).

Згідно з матеріалами справи № 404/8480/25 відомо, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову надійшла до Фортечного районного суду міста Кропивницького 12.08.2025, а тому встановлений ч. 1 ст. 153 строк її розгляду закінчився у четвер 14.08.2025.

Проте, у зв`язку із тим, що позивач звернувся до Фортечного районного суду міста Кропивницького з порушенням територіальної юрисдикції вона не була розглянута у встановлений законом строк.

Надалі вона надійшла до Подільського районного суду міста Кропивницького й 10.09.2025 розподілена судді Івановій Л. А. та після задоволення самовідводу судді (ухвала від 19.09.2025) за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025 справу розподілено судді цього ж суду Шевченко І. М., а тому до судді заява про забезпечення позову надійшла з пропуском строку її розгляду.

20 та 21.09. 2025 - вихідні дні (субота та неділя).

Згідно з текстом оскаржуваній ухвалі суду, вона постановлена 23.09.2025.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що суддею Шевченко І. М. заява позивача була розглянута в розумний строк.

Щодо дати постановлення оскаржуваної ухвали, то згідно з п. 5.10 прДСТУ 4163:20 дата документа - це, відповідно, дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або видання

Будь-яких доказів того, що вказана у документі (ухвалі суду) дата його підписання суддею не відповідає дійсності апелянт до суду апеляційної інстанції не надав.

Та обставина, що згідно з розписками (а. с. виділених матеріалів справи 34, 35) паперову копію ухвали від 23.09.2025 позивач та його представник отримали в суді 09.10.2025 не доводить того, що ухвала не була підписана суддею в ту дату, яку вказана в цьому документі.

Отже, твердження апелянта про необ`єктивність судді Шевченко І. М. через порушення строків розгляду заяви про забезпечення позову не знайшло свого підтвердження доказами й ґрунтується на незгоді заявника з оскаржуваним судовим рішенням по суті.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що у виділених матеріалах відсутні докази того, що суд, який розглянув заяву без участі сторін, надіслав їм копію цієї ухвали продовж двох днів (ч. 5 ст. 272 ЦПК України).

Проте виділені зі справи матеріали, надіслані до апеляційного суду, не є повними матеріалами справи, а тому колегія суддів не робить остаточних висновків щодо надіслання/не надіслання копії оскаржуваної ухвали позивачу.

До того ж хоча сам по собі факт не надсилання копії ухвали може тлумачитися як процесуальне порушення, проте воно не є достатнім для висновку про необ`єктивність судді при вирішенні поставленого позивачем питання забезпечення позову по суті, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 ЦПК України функція повідомлення учасників справи покладена на секретаря судового засідання.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду відхиляє аргумент апеляційної скарги про необ`єктивність суддів Шевченко І. М. під час вирішення заяви про забезпечення позову.

8.2.Стосовно твердження апелянта про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1 цієї статті Кодексу).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 - 12 ст. 150 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 10 ст. 150 Кодексу не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, у п. 2 цієї постанови Пленуму вказано, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Такий висновок підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2023 у cправі № 925/731/18, від 06.12.2023 у справі № 361/8953/21 тощо.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції доречно взяв до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 640/32706/21 про те, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012). На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності […].

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тлумачення п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України свідчить, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, стосується випадків, коли стягнення здійснюється на підставі виконавчих документів, які видані уповноваженими органами. Тобто зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, а в ч. 3 ст. 432 ЦПК України законодавець встановив спеціальні забезпечувальні заходи (зупинення виконання за виконавчим документом або заборона приймати виконавчий документ до виконання). Такі забезпечувальні заходи можуть застосовуватися судом, який розглядає заяву про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі виконавчого документа, чи про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.07.2024 у справі № 565/1607/23.

Отже, передбачений п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України вид забезпечення позову (зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку) не поширюється на випадки оскарження виконавчого документа, виданого судом на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а передбачене ч. 3 ст. 432 цього Кодексу зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про виправлення помилки у виконавчому документі або про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_1 не звертався до суду про визнання виконавчих листів, які видав суд та якій виконуються у виконавчих провадженнях ВП № НОМЕР_1 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_2 від 05.06.2012, ВП № НОМЕР_3 від 18.05.2022, ВП № НОМЕР_4 від 03.11.2022, ВП № НОМЕР_5 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_6 від 16.08.2023, ВП № НОМЕР_7 від 16.08.2023, такими, що не підлягають виконанню.

Натомість він просив визнати незаконним відкриття державною виконавчою службою вказаних виконавчих проваджень, а також звернення стягнення на його пенсію у відповідному розмірі, тобто він оскаржив рішення та дії державних виконавців.

Таким чином, оскільки позивач просив суд забезпечити його позов шляхом зупинення стягнення з нього коштів у вказаних виконавчих провадженнях, він фактично просив суд зупинити виконання судових рішень, що набрали законної сили, що суперечить змісту та меті закону й не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

Пункт 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає самостійних підстав для зупинення виконавчого провадження, а покладає на виконавця обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій на підставі судового рішення про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Крім того, посилання позивача на порушення посадовими особами державної виконавчої служби гарантованих законодавством його прав, як особи з інвалідністю, яке полягає у зверненні стягнення на 50% його пенсії, та його позовні вимоги про визнання таких дій незаконними й закриття виконавчих проваджень у поєднані з клопотанням про зупинення виконавчих проваджень не відповідає припису ч. 10 ст. 150 ЦК України, яким встановлено заборону на забезпечення позову у спосіб, який за змістом є тотожним задоволенню позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції врахував зміст пред`явленого ОСОБА_1 позову та заяви про його забезпечення, правильно застосував норми матеріального та процесуального права й обґрунтовано відмовив в задоволені заяви зупинення стягнення у виконавчих провадженнях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків місцевого суду та зводяться до власного тлумачення норм законодавства.

8.3.30.12.2025 ОСОБА_1 подав до Кропивницького апеляційного суду клопотання про постановлення окремої ухвали суду щодо виявлених обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, та направити її до відповідних правоохоронних органів для перевірки та надання правової оцінки діям зазначених осіб у межах їх повноважень.

Це клопотання обґрунтоване тим, що за наявними у матеріалах справи даними та наданими ним доказам державні виконавці Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницький Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_2 , стягувач у виконавчих провадженнях, вчинили дії, які можуть містити ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 та ст. 364 КК України.

Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (ч. 1 ст. 262 ЦПК України).

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 262 ЦПК України).

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (ч. 11 ст. 262 ЦПК України).

Зі змісту наведених норм права вбачається, постановлення окремої ухвали - право, а не обов`язок суду.

Підставою для постановлення окремої ухвали є встановлені судом недоліки в діяльності суб`єктів або порушення, зокрема ті які містять ознаки кримінального правопорушення.

Отже, окрема ухвала є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені судом саме під час судового розгляду.

Відтак такі факти можуть бути встановлені судом лише під час дослідження доказів та з`ясування обставин справи, вчинені процесуальних дій.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, постановлену за наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову, з огляду на межі судового розгляду, апеляційний суд не досліджував обставини справи, якими позивач обґрунтував свій позов та ті, які він вказав у заяві про окрему ухвалу.

Зважаючи на таке, колегія суддів апеляційного суду не має підстав постановлення окремої ухвали так, як вона не встановила порушень закону або недоліків у діях суб`єкті, вказаних позивачем у його заяві.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для вирішення поданої йому заяви про забезпечення позову, правильно застосував правові норми та вирішив питання відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Реброва Лариса Геннадіївна, задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 23.09.2025 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишити без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 30.01.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник