КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2815/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Бокової Юлії Валеріївни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в складі судді Романишеної І. П.,

встановив:

30.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до члена Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ( далі - ВРП) Бокової Ю. В. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у червні 2019 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року в складі судді Кармана О. В. вказаний позов було залишено без розгляду.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року було задоволено його апеляційну скаргу, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Карман О. В. незаконно позбавив його доступу до правосуддя, він 15.06.2020 був змушений звернутися до ВРП з дисциплінарною скаргою, яку член ВРП ухвалою від 17.08.2020 року повернула без розгляду. Також ним було подані дисциплінарні скарги 31.08.2020, 28.10.2020, яку також ухвалами члена ВРП від 04.09.2020 та від 02.12.2020 повернуто без розгляду. При цьому стягнуто з нього 102 грн за рекомендований лист та 45 грн за виготовлення копій. Втрата особистого робочого часу - 240 грн.

Після скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року йому не було повернуто судовий збір в сумі 440 грн 40 коп., судові витрати в сумі 874 грн.

Ухвалою від 28 жовтня 2020 року суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Р.В. прийняв справу до свого провадження та призначив судове засідання. Протягом 90 днів рішення прийнято не було, а тому він був змушений звертатись до ВРП з дисциплінарними скаргами від 22.03.2021 за №ІІІ-1747/2/7-21, яку ухвалою члена ВРП від 02.12.2020 повернуто без розгляду. Тому ним було подано 5 дисциплінарну скаргу від 14.05.2021 за №ІІІ-1747/3/7-21, яку ухвалою члена ВРП від 18.05.2021 залишено без розгляду. Тому ним було подану 6 дисциплінарну скаргу від 24.06.2021 за №ІІІ-1747/43/7-21, яку ухвалою члена ВРП від 01.07.2021 повернуто без розгляду.

Так як члени ВРП не визнають порушень норм процесуального права, він був змушений звертатись з заявою про кримінальний злочин судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковського Р. В. до ДБР, яку реєструвати до ЕРДС відмовились, але за скаргою до слідчого судді в справі №757/5016/22-к ухвалою від 04 лютого 2022 року заяву було зобов`язано зареєструвати. 19.07.2022 відкрито кримінальне провадження та постановою слідчого ДБР від 21.04.2023 закрито, яку постановою прокурора від 22.11.2023 скасовано з направленням виконання ст. 9 КПК України.

В цей час члени ВРП дисциплінарні провадження за №ІІІ-1747/5/7-21, ІІІ-1747/9/7-21, ІІІ-646/0/7-22, ІІІ-646/6/7-22, ІІІ-1709/0/7-23, ІІІ-1709/4/7-23 залишають без розгляду.

Загальна сума матеріальної шкоди, завданої членами ВРП, становить 4 661 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року його позов про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі основного боргу 1360 доларів США та пеню за невиконання умов договору у розмірі 11764 доларів США. Також стягнуто судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Так як ОСОБА_2 не повертаючи боргу здавав його кошти під 10% місячних в борг, а потім відсуджував сотні тисяч в боржників, тому борг з пенею за неповернення коштів позики становить 1 123 360 грн.

Просив стягнути з ВРП на його користь матеріальну шкоду в сумі 4 966 грн, судові витрати 21 860 грн, моральну шкоду в сумі 198 400 грн, судові витрати в даній справі в сумі 1469, 50 грн, 1 123 360 грн майнову шкоду - пеня за неповернення боргу у встановлений строк, так як ВРП не відновила порушені норми процесуальних строків.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Суд першої інстанції вказав на недоведеність позовних вимог.

19.09.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилається на те, що ним було заявлено клопотання про витребування матеріалів дисциплінарних скарг, в яких містяться докази заподіяння йому майнової та моральної шкоди, та клопотання про залучення до участі в справі Державної казначейської служби України.

Зазначив, що постановою Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року було скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року та ухвалено нове судове рішення про задоволення його позовних вимог станом на дату написання позовної заяви. При цьому не було відшкодовано судові витрати, понесені ним за 5 років його катувань.

24 липня 2025 року ним було подано до суду першої інстанції заяву з наданням відповідних розрахунків та надано як доказ копії судових повісток , ухвал, які є прямим доказом бездіяльності членів ВРП та права на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.

03.11.2025 до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача на апеляційну скаргу.

Опрацювавши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ВРП вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, з якими ВРП повністю погоджується.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що дану справу було розглянуто в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами, станом на момент звернення позивача з позовом, є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 9 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України від 21 вересня 2024 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3 028 грн.

Двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2024 рік дорівнює 757 000 грн.

З огляду на викладене, справа, що переглядається, не належить до малозначних, а тому підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог процесуального права, яке є обов`язковою підставою для його скасування, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що в червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня

2020 року ( справа №706/875/19) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без розгляду.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року скасовано. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі основного боргу 1 360 дол. США та пеню за невиконання умов договору у розмірі 11 764 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені за договором позики задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі

1 360 дол. США та 680 дол. США неустойки, а всього 2 040 дол. США, що еквівалентно 54 670 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову

у розмірі 768,40 грн.

Судом встановлено, що ухвалою члена Першої Дисциплінарної палати ВРП Бокової Ю.В. від 11 березня 2024 року №684/0/18-24 скаргу ОСОБА_1 №Ш-646/0/7-22 у частині стосовно дій судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Так, рішенням Вищої ради правосуддя від 6 квітня 2021 року № 771/0/15-21 ОСОБА_3 звільнено з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Пунктом 5 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо у дисциплінарній скарзі порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені.

Крім цього, ухвалою Першої дисциплінарної палати ВРП від 08 квітня 2024 року №1028/1дп/15-24 відмовлено у відкритті дисциплінарної справи за скаргами ОСОБА_1 стосовно судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковського Р. В.

Перша Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя у складі головуючого - Котелевець А.В., членів Бондаренко Т.З. , Кваші О.О. , Мороза М.В. , розглянувши висновки доповідача - члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Бокової Ю.В. за результатами попередньої перевірки скарг, встановила, що до Вищої ради правосуддя 15 липня, 4 жовтня, 2 листопада 2021 року, 14 лютого 2022 року, 12 травня, 25 вересня 2023 року за вхідними № Ш-1747/5/7-21, Ш-1747/9/7-21, Ш-1747/11/7-21, Ш-646/0/7-22, Ш-1709/0/7-23, Ш-1709/4/7-23 надійшли скарги ОСОБА_1 на дії судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковського Р.В. у справі № 706/875/19.

Крім цього, 20 вересня 2022 року за вхідним № Ш-646/6/7-22 надійшла скарга ОСОБА_1 на дії суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковського Р.В., ОСОБА_3 у справі № 706/875/19.

Ухвалою члена Першої Дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя Бокової Ю.В. від 11 березня 2024 року № 684/0/18-24 скаргу ОСОБА_1

(вх. № Ш-646/6/7-22) у частині стосовно дій судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_3. залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 44 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

За результатами попередньої перевірки скарг у частині стосовно судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковського Р.В. доповідачем - членом Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Боковою Ю.В. складено висновок з пропозицією про відмову у відкритті дисциплінарної справи, оскільки в діях судді не встановлено ознак дисциплінарного проступку (частина шоста статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Тексти вказаних ухвал розміщені на офіційному вебсайті ВРП у вкладці «Акти».

Судом першої інстанції вирішено питання щодо відмови у витребуванні справ за дисциплінарними скаргами №1028/1дп/15-24 та №684/0/18-24 в ухвалі від 26 березня 2025 року, доводи апеляційної скарги не містять доводів щодо незгоди з вказаним процесуальним рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на те, що клопотання про витребування доказів не містить відповідного обґрунтування причин неможливості їх надання суду першої інстанції, підстави для їх витребування судом апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Серед підстав зобов`язання відшкодування матеріальної шкоди відповідно до вимог статті 1174 ЦК України, є наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є незаконними.

Згідно з частиною п`ятою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У той же час частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Такі підстави, зокрема визначені у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Для перевірки законності та обґрунтованості судових рішень у ЦПК України передбачено процедуру апеляційного, а у деяких випадках касаційного перегляду. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

За змістом частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка: 1) вносить подання про призначення судді на посаду; 2) ухвалює рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності; 3) розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; 4) ухвалює рішення про звільнення судді з посади; 5) надає згоду на затримання судді чи утримання його під вартою; 6) ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 7) вживає заходів щодо забезпечення незалежності суддів; 8) ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого; 9) здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів (частина перша статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

Для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює Дисциплінарні палати із числа членів ВРП (частина друга статті 26 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).

Суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав, визначених у статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із частиною першою статті 107 цього Закону право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.

У справі, яка переглядається, установлено, що ОСОБА_1 реалізував своє право, звернувшись до ВРП зі скаргами про вчинення дисциплінарного поступку суддями Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковського Р. В. та ОСОБА_3 у справі № 706/875/19.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом слугувала його незгода з діями члена ВРП Бокової Ю. В. стосовно розгляду нею дисциплінарних скарг на дії суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Позивач зазначав, що саме внаслідок не відновлення його порушених прав за наслідками розгляду дисциплінарних скарг на дії суддів, необхідністю витрачати кошти на судові збори, поштові витрати, витрати на копіювання тощо йому була завдана майнова та моральна шкода.

Разом з тим, ОСОБА_1 не зазначив, які дії відповідно до закону член ВРП Бокова Ю. В. мала вчинити, проте не вчинила, яке рішення повинна була прийняти, але не прийняла, не навів конкретні норми закону, які, на його переконання, порушив орган державної влади у правовідносинах, щодо яких виник спір.

Доводів про порушення ВРП вимог закону у процедурі дисциплінарного провадження позовна заява не містить.

Оцінка дій судді при розгляді цивільної справи відноситься до виключної компетенції ВРП у межах відповідних дисциплінарних процедур.

Аналогічного за змістом правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19 (провадження № 11-957заі19).

Процесуальні витрати ОСОБА_1 , пов`язані з розглядом справи № 706/875/19, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав вважати позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди обґрунтованим, а відтак і підстав для його задоволення.

За відсутності підстав для задоволення позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до члена Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Бокової Юлії Валеріївни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.02.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук