У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2026 м. Південне

Суддя Південного міського суду Одеської області Москаленко І.О., розглянувши клопотання представника Позивача в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1.Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою.

2.Одночасно з поданням позовної заяви Позивачка звернулася із заявою про забезпечення позову, у якій просила суд накласти арешти на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А.

3.Заява мотивована тим, що 12 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Дімітровою Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1611.

4.Рішенням Південного ( в минулому - Южного) міського суду Одеської області від 28 листопада 2024 року по цивільній справі № 519/l38/24 за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах своїх дітей, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса ОМНО, Дімітрової Т.А., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області, позовні вимоги були задоволені та вирішено визнати недійсним договір купівлі продажу за № 1611 від l 2.05.2023p. квартири під номером АДРЕСА_2 , який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

5.Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його суду апеляційної інстанції, проте Постановою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року її апеляційна скарга була залишена без задоволення, а рішення Южного міського суду Одеської області від 28 листопада 2024 року залишено без змін.

6.У зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу у Позивача по справі виникла нагальна потреба звернутися до суду з позовом щодо стягнення грошових коштів в сумі 889 843 грн.

7.У зв`язку з цим, одночасно з поданням позовної заяви, позивачка змушена звернутися до суду із заявою про забезпечення позову. Необхідність вжиття таких заходів зумовлена тим, що станом на момент подання даної заяви Відповідач всіляко ухиляється від повернення коштів, які були сплачені Позивачем за договором купівлі-продажу, який наразі визнано недійсним і тому з метою забезпечення в подальшому виконання рішення суду про стягнення грошових коштів у розмірі 889 843 ( вісімсот вісімдесяти дев`яти тисяч вісімсот сорока трьох) гривень Позивач і звертається з вимогою про накладення арешту на належне Відповідач майно.

8.Відсутність арешту на спірному майні станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції з одного боку, та неможливість у випадку задоволення позовних вимог реалізувати рішення суду у зв`язку з потенційним переоформленням належного майна на сторонню особи, та в подальшому оскарження фраудаторного правочину, - з іншого, дає, на думку Позивача, всі підстави для задоволення клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні об`єкти нерухомості.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

9.Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з частиною другою цієї статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

10.У відповідності до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

11.Частиною першою статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

12.Відповідно до абзацу 1 частини четвертої постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

13.У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

14.Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

15.При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

16.Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

17.Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

18.Відповідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

19.Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

20.Судом встановлено, що на даний час між сторонами виник спір щодо повернення грошових коштів у сумі 889 843,00 грн. через набрання законної сили рішення Южного міського суду Одеської області від 28.11.2024 на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 21.10.2025 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.05.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 .

21.Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2025 ОСОБА_2 має право власності на об`єкт нерухомості, квартира загальною площею -36,6 кв. м. житлова площа-19,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано за відповідачем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66313156 від 06.02.2023 приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А.

22.З урахуванням всього вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, практику Європейського Суду з прав людини, роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявниця просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивачка, а саме арешт вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, які на праві власності належать відповідачу ОСОБА_2 , на даному етапі є обґрунтованими, співмірними із заявленими позивачкою вимогами, узгоджуються з предметом позову.

23.З огляду на це, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін та уникнення труднощів під час виконання судового рішення, враховуючи ціну позову, в разі задоволення вимог Позивачки, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

24.Суд вважає, що у цій справі заходи зустрічного забезпечення незастосовні.

25.Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 149, 150, 151 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

26.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

27.Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А.

28.Обов`язок пред`явлення даної ухвали до виконання покласти на Позивача, або його представника (за довіреністю або ордером).

29.Роз`яснити Відповідачу, що суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

30.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

31.Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

32.Ухвала підлягає негайному виконанню. Для виконання ухвали надати її копію позивачу.

33.Дана ухвала відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

34.Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Південного міського суду

Одеської області І.О. Москаленко