Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

про забезпечення позову

29 січня 2026 року

Справа №635/892/26

Провадження №2-з/635/6/2026

Суддя Харківського районного суду Харківської області Карасава І.О., розглянувши заявуОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-відповідач ) про розірвання договору підряду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У позовній заяві просить суд розірвати договір підряду від 12 вересня 2024 року, укладений між Фізичною особою-підпрємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнути з фізичної особи-підпрємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 400,00 доларів США, 30 700,00 гривень матеріальної шкоди(завданих збитків) та 80 000,00 гривень моральної шкоди.

29 січня 2026 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначив, що позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду із ремонту транспортного засобу KIA SOUL 2017 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На виконання зазначеного договору позивачем було надано відповідачу грошові кошти, а саме 12 вересня 2024 року у сумі 4 000 доларів США, 08 грудня 2024 року у сумі 400 доларів США, 25 липня 2025 року у сумі 16 000,00 гривень, 21 жовтня 2025 року у сумі 14 700,00 гривень Після отримання останньої частини коштів 21 жовтня 2025 року у сумі 14 700 гривень відповідач більше не відповідав за раніше доступними засобами зв`язку та до моменту звернення до суду не здійснив ні ремонту транспортного засобу, ні повернення грошових коштів. Всі дії позивача по розшуку відповідача виявились безрезультатними так як квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відповідач продав у вересні 2025 року і зі слів нових власників на даний час продає квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що у нього існують побоювання, що відповідач, дізнавшись про існування відносно нього судового провадження може продати вказану квартиру з метою уникнення звернення стягнення на неї, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам статті 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановлені фактичні обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одними із видів забезпечення позову, який визначений в пункті 1, 2 частині 1 статті 150 ЦПК України, є, зокрема, накладення арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідами заборони вчиняти певні діїї.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник зазначив, що для ефективного захисту прав позивача, співмірним та обгрунтованим заходом забезпечення позову є накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У разі невжиття вказаного заходу забезпечення позову, та при задоволенні позовної заяви, виконання рішення суду може бути унеможливлене через можливість відчуження відповідачем квартири третім особам, що в свою чергу призведе до порушення прав та інтересів позивача.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №460672641 від 19 січня 2026 року встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Натомість судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які пов`язані з розірванням договору підряду від 12 вересня 2024 року укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 щодо ремонту транспортного засобу KIA SOUL 2017 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 4 400,00 доларів США, 30 700,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн за цим договором. Таким чином, предметом позову є розірвання договору підряду щодо ремонту автомобіля та стягнення грошових коштів.

Відповідно до частини 2 статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», якою визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, зазначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі ухвалення рішення про стягнення боргу за договором щодо виготовлення меблів та його задоволення у відповідача є можливість виконати рішення суду у добровільному порядку, крім того, заявником не надані будь-які докази, на підтвердження відсутності грошових коштів на рахунках відповідача. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову та наслідком у формі потенційної загрози невиконанню рішення суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, одним з видів забезпечення позову є накладення арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. З аналізу спірних правовідносин, підстав та предмету позову, судом не встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 не є предметом спірних правовідносин, в межах якого позивач просить забезпечити позов та накласти арешт.

Таким чином, заявником у заяві про забезпечення позову не доведено наявність зв`язку між заходами забезпечення позову у вигляді арешту квартири та предметом позову, а вид забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами про розірвання договору підряду та стягнення грошових коштів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що арешт нерухомого майна - квартири не стосуються предмета спору та буде порушувати право приватної власності ОСОБА_2 , яке є непорушним та гарантоване Конституцією України.

Ураховуючи предмет позову, судом встановлена відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, а відтак підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя І.О. КАРАСАВА