ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 450/261/23

провадження № 61-7106св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2023 року Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області (далі - Солонківська сільська рада) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , про повернення земельної ділянки.

Позовну заяву Солонківська сільська рада мотивувала тим, що 13 листопада 2020 року наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 2453-УБД надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району (Солонківська ОТГ) орієнтовний розмір земельної ділянки - 2 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з інформацією відділу у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 13 листопада 2020 року, на земельній ділянці, на яку претендував ОСОБА_2 , відповідно до генерального плану с. Зубра Львівського району Львівської області (далі - с. Зубра), який затверджено рішенням Зубрянської сільської ради Львівської області від 01 серпня 2013 року № 660, запроектована транспортна розв`язка.

12 березня 2021 року наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,8889 га, кадастровий номер :02:000:0249.

13 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким земельна ділянка площею 1,8889 га, кадастровий номер :02:000:0249 перейшла у власність ОСОБА_1 .

Посилаючись на положення статті 391 ЦК України, статті 152 ЗК України, позивач указував, що оскарження та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Львівській області буде неефективним способом захисту. Натомість ефективним способом захисту є вимога щодо повернення земельної ділянки у комунальну власність, оскільки повернення у володіння територіальної громади земельної ділянки, незаконно переданої у власність фізичній особі органом виконавчої влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів.

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 28 квітня 2021 року №1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», тому позивач уважав, що повернення земельної ділянки слід здійснити саме у комунальну власність - Солонківської сільської ради, а не у державну власність.

Солонківська сільська рада просила суд повернути земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0249, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , у комунальну власність Солонківської сільської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2024 року, ухваленим у складі судді Добош Н. Б., позовні вимоги Солонківської сільської ради задоволено.

Повернуто земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0249, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , у комунальну власність Солонківської сільської ради.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Солонківської сільської ради судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорювана земельна ділянка розташована у двох функціональних зонах, а саме: територія дороги та її червоні лінії площею 1,3 га, територія проектованої громадської забудови площею 0,6 га, тому відведення земельної ділянки та передання її у власність ОСОБА_2 не відповідає функціональному призначенню, визначеному генеральним планом с. Зубра.

ГУ Держгеокадастру у Львівській області як органу, яким прийнято наказ від 12 березня 2021 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», було відомо про невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) вимогам містобудівної документації.

Отже, приймаючи цей наказ, ГУ Держгеокадастру у Львівській області діяло всупереч вимогам законодавства, що є підставою для повернення спірної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 , у власність позивача, що є належним способом судового захисту, як і заявив позивач.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову Солонківської сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , про повернення земельної ділянки відмовлено.

Стягнуто із Солонківської сільської ради на користь ОСОБА_3 4 026,00 грн судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки, який набув її за оплатним договором, та є особою, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Зокрема йому не було і не могло бути відомо про факт можливої невідповідності наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765УБД, генеральному плану с. Зубра чи ухвали Львівської міської ради від 30 вересня 2010 року № 3924.

Суд апеляційної інстанції вважав, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безвідплатно). Тому витребування чи «повернення» земельної ділянки від відповідача ОСОБА_1 є таким, що не відповідає положенням статті 388 ЦК України та відповідно є незаконним.

Апеляційний суд дійшов висновку, що, задовольняючи позовні вимоги Солонківської сільської ради, суд першої інстанції не здійснив належний аналіз добросовісності набуття права власності відповідачем, поклав відповідальність за помилки державних органів та органів місцевого самоврядування при вирішенні питання передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки на ОСОБА_1 , що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 41 Конституції України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2025 року Львівська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Сторони у справі в касаційному порядку судові рішення не оскаржили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року касаційну скаргу Львівської міської ради залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Пустомитівського районного суду Львівської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У серпні 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду та у зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І., 04 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скаргамотивована тим, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19),від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) та у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22), від 17 січня 2024 року у справі № 752/18246/21 (провадження № 61-10623св23).

Неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 388 ЦК України під час дослідження питання дотримання принципу пропорційності втручання у право мирного володіння ОСОБА_1 набутим майном.

Суд не встановив обставини незаконного вибуття майна у власника - органу місцевого самоврядування на підставі наданих сторонами доказів.

Вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства України. Суд апеляційної інстанції, в межах доводів та заперечень Львівської міської ради, не надав оцінку жодній з долучених до матеріалів справи експертизі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Герасимчук Н. А. подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 року - без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Одночасно представник ОСОБА_1 - адвокат Гарасимчук Н. А. подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження і клопотання залишення касаційної скарги без розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Львівської міської ради від 30 вересня 2010 року № 3924 затверджено містобудівну документацію «Корегування генерального алану м. Львова» ІІ стадія. Генеральний план» на період до 2025 року та заходи з реалізації генерального плану.

Генеральним планом м. Львова передбачено будівництво дороги Вернадського (проектована), якою планується з`єднати житловий мікрорайон «Сихів» від проспекту Червоної Калини до вулиці Стрийської, що матиме велике містоформуюче та економічне значення як для міста Львова, так і села Зубра Солонківської ОТГ.

13 листопада 2020 року наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області № 2453-УБД надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Солонківської сільської ради (Солонківська ОТГ) орієнтовний розмір земельної ділянки - 2 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з інформацією відділу у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 13 листопада 2020 року № 3041/412-20-0.29 на земельній ділянці, на яку претендував ОСОБА_2 , відповідно до генерального плану с. Зубра, затвердженого рішенням Зубрянської сільської ради від 01 серпня 2013 року № 660, запроектована транспортна розв`язка.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано як учаснику бойових дій ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 1,8889 га, зокрема пасовища площею 1,8889 га (кадастровий номер :02:000:0249), із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Солонківської сільської ради.

19 березня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 41148523, номер об`єкта нерухомого майна 236.

13 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 265639313 від 13 липня 2021 року встановлено, що земельна ділянка площею 1,8889 га, кадастровий номер :02:000:0249 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 квітня 2021 року, право власності зареєстровано 13 квітня 2021 року.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249 встановлено, що відомості про цю земельну ділянку зареєстровано Відділом у Чорнобаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 15 грудня 2020 року на підставі документації із землеустрою: проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 22 листопада 2020 року, розробленої Приватним підприємством «Укрземпроект». У графі відомості про право власності - ОСОБА_2 .

У вересні 2021 року Львівська міська рада звернулася з позовом до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , та просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765-УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13 квітня 2021 року № 214;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41462405;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 з припиненням права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0249, номер запису про право власності 41148523.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом Львівської міської ради до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу (справа № 450/3845/21).

У справі № 450/3845/21 встановлюється наявність чи відсутність підстав для скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765УБД, яким передано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку та надається оцінка договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 квітня 2021 року, призначено та проведено ряд експертиз.

Остаточного рішення суду у справі № 450/3845/21 станом на 01 травня 2025 року не ухвалено.

У висновку експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 02 листопада 2022 року № 2972-Е, проведеної Київським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, у рамках кримінального провадження № 0000296 від 12 липня 2021 року, зроблено висновок, що відповідно до генерального плану м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30 вересня 2010 року № 3924, земельна ділянка ОСОБА_2 , розташована на території Пустомитівського району Львівської області, площею 1,8889 га, кадастровий номер :02:000:0249, розташована у функціональній зоні - зоні транспортних комунікацій (транспортної інфраструктури), території, запроектованої під магістральні вулиці загальноміського значення в червоних лініях, автодороги.

Розроблена технічна документація із землеустрою ОСОБА_2 , що розташована на території Пустомитівського району Львівської області площею 1,8889 га (кадастровий номер :02:000:0249), для ведення особистого селянського господарства. Досліджуваний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та статті 20 ЗК України та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування

У висновку експерта № 4223-Е, складеного за результатами проведеної Київським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України у рамках кримінального провадження №0000296 від 12 липня 2021 року, комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, вказано, що відповідно до генерального плану с. Зубра, затвердженого рішенням Зубрянської сільської ради від 21 травня 2008 року №445 «Про затвердження генерального плану с. Зубра Пустомитівського району Львівської області», з урахуванням змін, затверджених рішенням Зубрянської сільської ради від 01 серпня 2013 року № 660 «Про затвердження технічної документації внесення змін в генеральний план Пустомитівського району Львівської області» земельна ділянка, що розташована на території Пустомитівського району Львівської області площею 1,8889 га, кадастровий номер :02:000:0249, розташована в двох функціональних зонах, а саме: територія дороги та її червоні лінії площею 1,3 га та територія проектованої громадської забудови площею 0,6 га.

Розроблена технічна документація із землеустрою щодо виділення ОСОБА_2 земельної ділянки, що розташована на території Пустомитівського району Львівської області площею 1,8889 га (кадастровий номер :02:000:0249), для ведення особистого селянського господарства та її затвердження за змістом документації із землеустрою не відповідає вимогам пункту 7 статті 118 ЗК України та містобудівний документації, а саме: генеральному плану с. Зубра, оскільки наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 13 листопада 2020 року № 2435-УБД «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» та наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765 УБД «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», прийняті без врахування містобудівної документації, а саме генерального плану населеного пункту.

Згідно з висновком експерта від 07 вересня 2022 року №564/22-22, складеного за результатами проведеної судової оціночно-земельної експертизи у кримінальному провадженні № 0000296 від 12 липня 2021 року, дійсна ринкова вартість земельної ділянки площею 1,8889 га, з цільовим призначенням 01.03, станом на день проведення дослідження, визначена порівняльним підходом становила (із заокругленням) - 11 513 980,00 грн.

Із висновку експертів № 5672/24-41, складеного 11 жовтня 2024 року за результатами проведеної комісійної судової експертизи з питань землеустрою у цивільній справі № 450/3845/21 встановлено, що наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, підстава набуття: наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування земельної ділянки: територія Солонківської сільської ради, замовник - ОСОБА_2 , розроблений Приватним підприємством «Укрземлепроект» та затверджений наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року №765-УБД, за складом не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чиним станом на дату затвердження вказаного проекту землеустрою.

Зазначені висновки експертиз є предметом дослідження у цивільній справі № 450/3845/21 та у кримінальному провадженні № 0000296 від 12 липня 2021 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявники зазначили неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга Львівської міської ради підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Позовна заява у цій справі подана Солонківською сільською радою у зв`язку із незаконною, на її думку, передачею земельної ділянки, розташованої у зоні транспортної інфраструктури, фізичній особі - ОСОБА_2 , який її відчужив ОСОБА_1 та за яким зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вважав, що право позивача порушено, тому, пославшись на приписи статей 387, 388 ЦК України, вказав, що суд першої інстанції не здійснив належний аналіз добросовісності набуття права власності відповідачем, поклав відповідальність за помилки державних органів та органів місцевого самоврядування при вирішенні питання передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки на ОСОБА_1 , що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 41 Конституції України.

Колегія суддів не може погодитися з такими мотивами суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Статтею 19 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спору (12 березня 2021 року), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 71 ЗК України визначено землі, які віднесені до земель автомобільного транспорту та дорожнього господарства, а статтею 67 ЗК України - до земель транспорту.

Частиною другою статті 20 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спору (12 березня 2021 року), визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 122 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спору (12 березня 2021 року), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (стаття 78 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку зібраним доказам, суд апеляційної інстанції встановив:

- земельна ділянка, кадастровий номер :02:000:0249, розташована на території Пустомитівського району Львівської області;

- відповідно до генерального плану м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30 вересня 2010 року № 3924, земельна ділянка, розташована на території Пустомитівського району Львівської області, площею 1,8889 га, кадастровий номер :02:000:0249, розташована у функціональній зоні - зоні транспортних комунікацій (транспортної інфраструктури), території, запроектованої під магістральні вулиці загальноміського значення в червоних лініях, автодороги;

- згідно з генеральним планом с. Зубра, затвердженого рішенням Зубрянської сільської ради від 21 травня 2008 року №445, з урахуванням змін затверджених рішенням Зубрянської сільської ради від 01серпня 2013 року № 660, земельна ділянка, що розташована на території Пустомитівського району Львівської області площею 1,8889 га, кадастровий номер :02:000:0249, розташована в двох функціональних зонах, а саме: територія дороги та її червоні лінії площею 1,3 га та територія проектованої громадської забудови площею 0,6 га;

- станом на 12 березня 2021 року ГУ Держгеокадастру у Львівській області було розпорядником земель державної власності з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення;

- ГУ Держгеокадастру у Львівській області наказом від 12 березня 2021 року № 765-УБД безоплатно передало у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка перебувала у власності держави;

- у межах цивільної справи № 450/3845/21 встановлюється наявність чи відсутність підстав для скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765УБД, яким передано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку та надається оцінка договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 квітня 2021 року, на підставі якого ОСОБА_3 набув у власність спірну земельну ділянку, призначено та проведено ряд експертиз. Остаточного рішення суду у справі № 450/3845/21 станом на 01 травня 2025 року не ухвалено.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції про факт можливої невідповідності наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765УБД, генеральному плану с. Зубра чи ухвали Львівської міської ради від 30 вересня 2010 року № 3924, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить частині шостій статті 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що позивач не довів, що його право порушено, а саме, що спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності громади Солонківської сільської ради, а ГУ Держгеокадастру у Львівській області, на час передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, діяло з порушенням вимог статей 19, 20, 122 ЗК УК України, що є його процесуальним обов`язком у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (провадження № 11-416заі20)(пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (провадження № 11-39заі21)(пункти 1, 43-47), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) (пункт 31)).

Позивач, звертаючись до суду з позовом про повернення земельної ділянки, обґрунтовував його положенням статті 391 ЦК України та статті 152 ЗК України. Саме такий позов був предметом судового розгляду і вирішення районним судом.

Натомість суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував положення статті 13 ЦПК України (формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача), вийшов за межі позовних вимог, відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що витребування чи «повернення» земельної ділянки від відповідача ОСОБА_1 , як добросовісного набувача є таким, що не відповідає положенням статті 388 ЦК України.

При цьому апеляційний суд поставив знак рівності між поверненням земельної ділянки та витребуванням земельної ділянки. Проте, Верховний Суд неодноразово зазначав, що повернення земельної ділянки - це негаторний позов, а витребування - віндикаційний позов. Вони є різними як за свої правовим змістом, так і за наслідками та доказуванням.

Крім того, помилковими є висновки суду апеляційної інстанції про те, що право позивача порушено наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 12 березня 2021 року № 765УБД.

Суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції та відмовив Солонківській сільській раді у задоволенні позову, однак помилився з мотивами такої відмови.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права частково знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи, тому мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції слід викласти у редакції цієї постанови.

Щодо клопотань представника ОСОБА_1 - адвоката Гарасимчука Н. А.

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гарасимчук Н. А. подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини першої статі 296 ЦПК України мотивоване тим, що представник ОСОБА_4 належним чином не підтвердила право на підписання касаційної скарги, оскільки є працівником Юридичного департаменту Львівської міської ради. Вважає важливим переглянути довіреність, видану Коржевич У. Ф. Львівською міською радою 10 травня 2024 року.

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гарасимчук Н. А. подав до Верховного Суду клопотання про залишення касаційної скарги без розгляду, обґрунтовуючи його тим, що судовий збір сплачено не особою, яка подала касаційну скаргу - Львівською міською радою, а іншою особою - Юридичним департаментом Львівської міської ради та несвоєчасним виконанням ухвали Верховного Суду від 05 червня 2025 року про усунення недоліків.

Суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційна скарга подана з порушенням вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, залишив її без руху, надав час на усунення недоліків, про що 05 червня 2025 року постановив ухвалу, копію якої через підсистему «Електронний суд» направив заявнику. Львівська міська рада вказану ухвалу отримала в електронному кабінеті 05 липня 2025 року, а 11 липня 2025 року усунула недоліки, а саме: виклала касаційну скаргу в новій редакції та долучила квитанцію про сплату судового збору, у розмірі, визначеному касаційним судом, що відповідає вимогам статті 6 Закону України «Про судовий збір» та пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України.

Оскільки касаційна скарга була подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, уповноваженою особою (представником), що встановлено із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, містила підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення підлягає касаційному оскарженню, Верховний Суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження у справі та необхідність надання відповідної правової оцінки доводам касаційної скарги під час касаційного перегляду справи, що було зроблено у цій постанові, і не заборонено нормами ЦПК України.

Отже, представник відповідача не навів обґрунтованих доводів на підтвердження підстав, передбачених частиною 11 статті 187 ЦПК України, для залишення касаційної скарги без розгляду та обґрунтованих доводів на підтвердження наявності підстав, передбачених статтею 396 ЦПК України, для закриття касаційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене, у задоволенні клопотань представника ОСОБА_1 - адвоката Гарасимчука Н. А. про закриття касаційного провадження та про залишення касаційної скарги без розгляду слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні, з викладенням її мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами касаційного розгляду справи касаційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково, однак рішення про відмову у задоволенні позову змінено у частині мотивів, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотань представника ОСОБА_1 - адвоката Гарасимчука Тараса Андрійовича про закриття касаційного провадження та про залишення касаційної скарги без розгляду відмовити.

Касаційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 01 травня 2025 рокузмінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк