РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючої судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., представника позивача Шугайла А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою реалізації свого права як споживача на отримання повної інформації про надавача послуг, а також про правовий статус і балансову належність теплових мереж в будинку де вона проживає реалізації вона 14.11.25 року звернулася з письмовою заявою до відповідача з інформаційним запитом, складеним відповідно до статей 5,13,19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статей 4, 15, 21,22 Закону України «Про захист прав споживачів». У зазначеному інформаційному запиті вона просила надати офіційну інформацію щодо належності та балансового обліку об`єктів теплопостачання (теплових мереж, колекторів, теплових вводів, обладнання тощо), розташованих за.адресою: АДРЕСА_2 , зокрема:Чи перебувають ці теплові мережі та пов`язане з ними обладнання на балансі Концерну «Міські теплові мережі» або на балансі територіальної громади м. Запоріжжя, переданому у господарське відання Концерну. Надати інвентарні (паспортні) дані зазначених об`єктів та реквізити рішень, на підставі яких майно було взято на баланс або передано у господарське відання. У разі відсутності такого майна у віданні Концерну повідомити, хто є його балансоутримувачем або власником, надати відомості про суб`єкта, який несе відповідальність за технічний стан, отримання та безпечну експлуатацію вказаних теплових мереж. Однак відповідач не надав повної та належної відповіді у встановлений законом строк, чим порушив її права як споживача та як запитувача інформації.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність Концерну «Міські теплові мережі», що полягає у ненаданні повної та достовірної інформації у відповідь на інформаційний запит позивача. Зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» надати позивачу офіційну письмову інформацію щодо об`єктів теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: про балансову належність теплових мереж та обладнання; інвентарні (паспортні) дані таких об`єктів; реквізити рішень, на підставі яких майно взято на баланс або передано у господарське відання; інформацію про балансоутримувача або власника у разі відсутності майна у віданні Концерну; відомості про суб`єкта, відповідального за технічний стан та безпечну експлуатацію теплових мереж.

Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 30.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримав і просить його задовольнити на підставах, що викладені у позовній заяві. Зазначив, що відповідачем порушуються права позивача як споживача, відповідь від 07.11.2025 року до теперішнього часу на запит отримано не було.

У судове засідання відповідач Концерн «МТМ» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Копію ухвали від 30.12.2025, а також прикріплені до неї документи було надіслано відповідачу Концерну «Міські теплові мережі» в його електронний кабінет та доставлено 31.12.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Відзиву на позовну заяву або будь-яких інших заяв, у тому числі про відкладення розгляду справи надано не було. Строк на подання відзиву сплив.

З урахуванням вищезазначеного, суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України за відсутності представника відповідача.

26.01.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 29.01.2026 року о 13:30 годині.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

07.11.2025 позивачкою до Концерну «Міські теплові мережі» подано інформаційний запит, відповідно до якого вона просила надати інформацію щодо належності та балансового обліку об`єктів теплопостачання (теплових мереж, колекторів, теплових вводів, обладнання тощо), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема:Чи перебувають ці теплові мережі та пов`язане з ними обладнання на балансі Концерну «Міські теплові мережі» або на балансі територіальної громади м. Запоріжжя, переданому у господарське відання Концерну. Надати інвентарні (паспортні) дані зазначених об`єктів та реквізити рішень, на підставі яких майно було взято на баланс або передано у господарське відання. У разі відсутності такого майна у віданні Концерну повідомити, хто є його балансоутримувачем або власником, надати відомості про суб`єкта, який несе відповідальність за технічний стан, отримання та безпечну експлуатацію вказаних теплових мереж. На підставі ст.4,15 і 21 Закону України «Про захист прав споживачів» надати відомості про суб`єкта, який несе відповідальність за технічний стан, утримання і безпечну експлуатацію вказаних теплових мереж, а також про наявність чинних договорів на їх обслуговування.

Інформаційний запит від 07.11.2025 року було отримано та зареєстровано концерном «Міські теплові мережі» під №0038/ІЗ

Відповіді на вказаний запит відповідачем не надано.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачка обґрунтувала свій позов тим, що вона має право на отримання інформації за запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про захист прав споживачів», проте відповідач не надав запитуваної інформації у визначений строк, чим порушив її права як споживача та як запитувача інформації.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачами теплової енергії, зокрема, щодо захисту прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної".

В частині 1 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно зі ст 15 Закону України «Про захист прав споживача» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Відповідно до п. п. 2, 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі.

Наведеному вище праву споживача на отримання інформації кореспондує обов`язок виконавця послуги без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством (п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

В статті 1 Закону України «Про теплопостачання» основні терміни вживаються в такому значенні: постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії.

Концерн «Міські теплові мережі»(далі Концерн «МТМ») діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ».

Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше.

Отже, комунальне підприємство «Міські теплові мережі» є суб`єктом, який наділений правами на провадження певних видів діяльності у сфері надання послуг теплопостачання. Відтак, зазначене підприємство відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є розпорядником інформації щодо умов надання послуг з теплопостачання.

Встановлено, що Концерн «МТМ» по відношенню до ОСОБА_1 (споживач послуг) являється виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з постачання теплової енергії.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з отримання ОСОБА_1 як споживачем послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 інформації пов`язаної із наданою послугою.

Саме у зв`язку з виниклими правовідносинами, позивачка звернулась до відповідача із інформаційним запитом наступного змісту:

«Відповідно до ст.5,13,19 та 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», керуючись ст. 4,15,21,22 Закону України «Про захист прав споживачів» як споживач… прошу надати офіційну інформацію щодо належності та балансового обліку об`єктів теплопостачання (теплових мереж, колекторів, теплових вводів, обладнання тощо), розташованих за.адресою: АДРЕСА_2 , зокрема:Чи перебувають ці теплові мережі та пов`язане з ними обладнання на балансі Концерну «Міські теплові мережі» або на балансі територіальної громади м. Запоріжжя, переданому у господарське відання Концерну.Надати інвентарні (паспортні) дані зазначених об`єктів та реквізити рішень, на підставі яких майно було взято на баланс або передано у господарське відання. У разі відсутності такого майна у віданні Концерну повідомити, хто є його балансоутримувачем або власником, надати відомості про суб`єкта, який несе відповідальність за технічний стан, отримання та безпечну експлуатацію вказаних теплових мереж.На підставі ст.4,15 і 21 Закону України «Про захист прав споживачів» надати відомості про суб`єкта, який несе відповідальність за технічний стан, утримання і безпечну експлуатацію вказаних теплових мереж, а також про наявність чинних договорів на їх обслуговування... відповідь прошу надати у строки встановлені Законом (5 робочих днів) на електронну адресу, вказану у запиті, або поштовим листом на вказану мною у запиті адресу.»

Зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем при розгляді поданого нею запиту не дотримано приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі- Закон № 2939-VI), Закону України «Про захист прав споживачів».

Частинами другою і третьою статті 23 Закону № 2939-VI встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, оскільки позов подано в порядку цивільного судочинства, суд загальної юрисдикції в межах цивільної справи не надає оцінку рішенням, діям чи бездіяльності відповідача як розпорядника публічної інформації, у тому числі щодо дотримання відповідачем прав позивача як запитувача інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Разом із тим, проаналізувавши зміст інформаційного запиту позивачки від 07.11.2025 року суд встановив, що позивачем висловлене прохання про надання інформації для реалізації права споживача на отримання достовірних відомостей про послуги та їх технічне забезпечення з підстав визначених заявником, а саме ст.4,15,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак, цей «інформаційний запит» є зверненням споживача в порядку Закону «України «Про захист прав споживачів», навіть якщо споживач і назвав це звернення «інформаційним запитом», і у зверненні послався додатково на інші закони.

Визначальним є статус особи та мета звернення, яка у даному запиті - захист прав споживача.

Зі змісту законів України «Про захист прав споживачів», «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», вбачається, що ОСОБА_1 як споживач послуг з теплопостачання, яка проживає в кв. АДРЕСА_3 , має право на отримання від КП «Міські теплові мережі» інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, режимів споживання теплової енергії по квартирі АДРЕСА_3 , в т.ч. і по будинку в цілому.

Таким чином запитання до відповідача, які викладені інформаційному запиті від 07.11.2025 року, стосуються інформації про продукцію, її кількість, якість, асортимент або про її виробника (виконавця, продавця), адже Концерн «Міські теплові мережі» наділений всіма правами та обов`язками виконавця в сенсі положень п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на наведене, фактично спірні правовідносини не пов`язані з захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, інформація запитується не як публічна, а в межах індивідуальних споживчих правовідносин, що відповідно виключає можливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства, а стосуються реалізації права на захист прав споживача теплової енергії відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Таким чином, цей спір підлягає розгляду судом загальної юрисдикції з метою перевірки дотримання права ОСОБА_1 як споживача на отримання інформації з приводу надання послуги з отримання теплової енергії, які надає відповідач.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено Законами України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Деталізацію наведене право отримало у Законі України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР).

Згідно до ст. 14 Закону № 2657-XII інформація про товар (роботу, послугу) - відомості та/або дані, які розкривають кількісні, якісні та інші характеристики товару (роботи, послуги). Інформація про вплив товару (роботи, послуги) на життя та здоров`я людини не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом.

Правовий режим інформації про товар (роботу, послугу) визначається законами України про захист прав споживачів, про рекламу, іншими законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, законодавство України у будь-яких правовідносинах захищає права громадянина на інформацію, яка йому потрібна як у повсякденному житті, так із з метою захисту прав споживача і тому інформацію повинна надати особа (юридична особа), яка має таку інформацію.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до володільців інформації, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

З огляду на зміст указаного зобов`язання орган уважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Зважаючи на порушені позивачем питання, запит від 07.11.2025 року не є запитом на інформацію, передбаченим Законом № 2939-VI, натомість є зверненням за Законом № 393/96-ВР на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що інформація запитується не як публічна, а в межах індивідуальних споживчих правовідносин, заявник не реалізує право доступу «будь-якої особи», а спеціальне право споживача, позивач є споживачем послуг відповідача і просить інформацію в межах договірних/споживчих правовідносин і ця інформація потрібна позивачу для реалізації його прав як споживача.

Поруч з цим, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає порядок звернення громадян до постачальника послуги щодо отримання необхідної інформації, він повинен застосовуватися у системному зв`язку із спірними правовідносинами, що в даному випадку можуть регулюватися Законом України «Про звернення громадян», який є спеціальним.

Згідно із статтею 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу вимог статті 3 Закону №393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до положень статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Статтею 7 Закону №393/96-ВР установлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. При цьому, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Відповідно до статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 18 Закону №393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Положення статті 19 Закону №393/96-ВР визначають, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

При цьому, ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень, а саме вказано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, строк на надання відповіді на звернення починає обраховуватись з дня його надходження (отримання).

Таким чином, ОСОБА_1 07.11.2025 звернулася як споживач послуги з вимогою надати інформацію необхідну для реалізації її прав у сфері споживчих правовідносин, запит ОСОБА_1 відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», оскільки містять зазначення прізвища, ім`я, по-батькові особи, і її місце проживання, зокрема зазначено, що вона є мешканкою будинку по АДРЕСА_2 та проживає у квартирі АДРЕСА_4 , а також зазначено способи та адресу, на яку мала бути надіслана відповідь.

Разом із тим, відповідачем не надано суду доказів виконання вимог ст. 20 Закону Країни «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР щодо надання відповіді на звернення позивача від 07.11.2025 року.

За таких обставин, суд доходить висновку про безпідставність ненадання відповідачем відповіді на звернення споживача, і вважає доведеним наявність факту порушення прав позивача, зокрема в частині не отримання від відповідача відповіді на своє звернення від 07.11.2025 року, що порушує у цьому випадку конституційне право позивача вільно збирати інформацію, передбачене статтею 34 Конституції України та право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Концерну «Міські теплові мережі» щодо ненадання відповіді на звернення споживача ОСОБА_1 від 07.11.2025 року та, обираючи ефективний спосіб захисту і поновлення порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася позивач, так і від характеру його порушення, вважає,що захистити порушене право ОСОБА_1 на отримання інформації як споживача послуги можливо у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право, а саме шляхом зобов`язання Концерну «Міські теплові мережі» надати на нього відповідь по суті поставлених питань у порядку і строк, визначений Законом України «Про звернення громадян», що буде, на думку суду, ефективним способом захисту прав позивача на отримання інформації і забезпечить реальне поновлення прав позивача.

Також з огляду на ті обставини, що відповідь на звернення позивачу відповідачем надана не була, підстав для визнання бездіяльності протиправної в частині ненадання повної та достовірної інформації, судом не встановлено, оскільки ненадання відповіді унеможливлює оцінку її на предмет повноти та достовірності інформації. Суд також зазначає, що предметом позову не є відмова у наданні інформації або надання її не в повному обсязі або недостовірної, а є ненадання відповіді, що підлягає захисту шляхом зобов`язання її надати.

Разом із тим, позовна вимога про зобов`язання Концерн «Міські теплові мережі» надати позивачу офіційну письмову інформацію щодо об`єктів теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: про балансову належність теплових мереж та обладнання; інвентарні (паспортні) дані таких об`єктів; реквізити рішень, на підставі яких майно взято на баланс або передано у господарське відання; інформацію про балансоутримувача або власника у разі відсутності майна у віданні Концерну; відомості про суб`єкта, відповідального за технічний стан та безпечну експлуатацію теплових мереж, не підлягає задоволенню і є передчасною з огляду на таке.

Станом на час розгляду справи відповідачем не розглянуто звернення споживача ОСОБА_1 від 07.11.2025 року і не надано на нього відповідь, що виключає можливість надання оцінки діями чи бездіяльності відповідача в частині надання конкретно запитуваної інформації, у тому числі і на предмет повноти та достовірності, з урахуванням можливості використання відповідачем певної дискреції щодо визначення способу надання інформації, і в цій частині вимог станом на час звернення до суду та розгляду справи права позивача на конкретну інформацію не порушені, а відтак, і захисту не підлягають, а тому в задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє, а позов задовольняє частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з частковим задоволенням позову, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з Концерну «Міські теплові мережі» на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 10 12, 13, 76 - 81, 141, 263 265,274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до концерну «Міські теплові мережі» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Концерну «Міські теплові мережі» яка полягає у ненаданні відповіді на звернення споживача ОСОБА_1 з питань надання житлово-комунальних послуг, викладене у інформаційному запиті від 07.11.2025 року.

Зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» розглянути звернення споживача ОСОБА_1 , викладене у інформаційному запиті від 07.11.2025 року і надати на нього відповідь по суті поставлених питань у порядку та строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь держави судовий збір розміром 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня його проголошення, апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ;

Представник позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач Концерн «Міські теплові мережі», , місцезнаходження юридичної особи: вул. Герої полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69001.

Відповідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення.

Повне судове рішення проголошено 29.01.2026 року .

Суддя Ю.В. Апаллонова