Справа № 932/7865/25
Провадження № 2/209/859/26
21 січня 2026 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шендрика К.Л.,
за участі секретаря Драгунцевої С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею; судові витрати покласти на відповідача.
На обґрунтування позову зазначено, 23 лютого 2021 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки виникли непереборні протиріччя в поглядах на сімейне життя, ведення спільного побуту. Так, в родині не стало взаєморозуміння та з кінця вересня 2024 року вони мешкають окремо, а діти проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Вона не перешкоджає спілкуванню дітей з батьком, діти підтримували з ним стосунки. Проте без її згоди та дозволу, відповідач 25 червня 2025 року забрав дітей до себе, відмовлявся їх повертати. Більше того, відповідач чинив психологічний тиск та вимагав від неї передачі певних документів, чим маніпулював її правом на повернення дітей. Відповідач залишав дітей під наглядом сторонньої жінки, що може становити загрозу іхній безпеці. Завдяки правовій допомозі та участю патрульних діти були повернуті їй. Таким чином, між ними виник спір стосовно місця проживання дітей. Вона є громадянкою України, зареєстрована та проживає разом з дітьми у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить її родичам. Це житло має всі необхідні застосування для відпочинку та навчання дітей, а також їх розвитку та ігор. Крім того, у неї у праві власності перебуває інше нерухоме майно у м. Дніпро, яка приносить їй постійний дохід. Вона має вищу економічну освіту, раніше не судима, не стоїть на обліку у психіатра та нарколога, має тісний психо-емоційний зв`язок з дітьми. Натомість, батько дітей є іноземцем з тимчасовим правом проживання на території України, не має освіти, не має роботи та не має дозволу на працю в Україні. Він не має майна для житла. Їй не відомо чи він перебуває на обліку в психіатра та нарколога, але зі свого боку може стверджувати, що він часто проявляє агресію до людей. При цьому відповідач вживає стероїдні препарати для збільшення м`язів з можливим впливом на його психічний стан. Отже, вона вважає, що діти мають проживати разом з нею у безпечних та спокійних умовах, де вони матимуть все необхідне для їх повноцінного розвитку, життя, отримання освіти.
02 вересня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
14 жовтня 2025 року від представниці третьої особи Адміністрації Шевченківського району ДМР Івчик В.А. надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, до якої вона також долучила висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей.
11 листопада 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце проведення судових засідань була повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони по справі з 23 лютого 2021 року знаходяться в шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб і копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9).
Спільне життя сторін не склалося, вони не проживають разом.
Діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , нею створені всі умови для їх проживання, виховання і розвитку, позивачка піклується про стан здоров`я дітей, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/008538338 від 26 червня 2025 року, деклараціями з лікарем, що надає дітям ПМД № 0001-3ЕЕ2-38А0 та № 0001-3Х9Р-Н010, актом обстеження умов проживання (а.с. 9 оберт, 10-11, 29).
Позивачка має вищу освіту, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, не має судимостей, на праві приватної власності має нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, витягом № 45018545 від 02 жовтня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією диплому, витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", довідкою, (а.с. 11 оберт - 15, 27).
Згідно висновку Адміністрації Шевченківського району ДМР, як органу опіки та піклування, за вих. № 4/3-314 від 08 жовтня 2025 року (а.с. 71), визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю - ОСОБА_1 , є доцільним.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У відповідності до ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні.
Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини.
У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а, перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Враховуючи, що позивачка відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створила дітям умови для виховання і розвитку, з огляду на вік дітей, через який вони мають особисту прихильність до матері, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 76, 78, 141, 223, 247, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд -
Визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю - ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 96 (дев`яносто шість) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя К.Л. Шендрик