Справа № 2-н-163/09
Провадження № 4-с/442/2/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.,

з участю секретаря - Денис Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі скаргу ОСОБА_1 на дії/рішення державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/рішення державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо зняття арешту з усього нерухомого майна, який накладений в рамках виконавчого провадження відкритого на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2010.

В обґрунтування скарги покликається на те, що звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення відповідних документів для продажу земельного паю. Проте йому повідомили, що у державному реєстрі речових прав міститься архівний запис про накладення арешту на все його майно. Також, приватним нотаріусом 28.11.2025р. було сформована відповідна інформаційна довідка з державного реєстру речових прав з якої дійсно вбачається наявність відповідного запису.

Дрогобицьким міськрайонним судом 16.04.2009р. було видано судовий наказ №2-н-163 на підставі якого з нього мали стягнути 313316,19 грн. заборгованості по кредитному договору на користь Дрогобицької філії AT «Укрінбанк».

28.07.2010р. відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладанням арешту на все його майно. При чому копія постанови про відкриття виконавчого провадження зберіглась лише у сервісному центрі МВС 4642, тоді як виконавчою службою йому було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження на даний час вже знищені.

У свою чергу, 28.05.2011р. державним відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області, було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте заходи вжиті державним виконавцем для примусового виконання рішення, а також арешт накладений на все його майно не було знято.

Вважає дану бездіяльність Дрогобицького ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Львівській області протиправною та такою що порушує його права.

У судове засідання призначене на 29.01.2026 учасники справ не з`явилися, від представника заявника адвоката Грачова Д.Ю. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Представник Дрогобицького ВДВС у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв суду не подавав.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши надані скаржником докази, заслухавши пояснення представника скаржника, враховуючи заяву стягувача про визнання скарги, дійшов висновку про проведення розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явились та дійшов такого висновку.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (статті 447-453).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що Дрогобицьким міськрайонним судом 16.04.2009 було видано судовий наказ №2-н-163 на підставі якого з нього мали стягнути 313316,19 грн. заборгованості по кредитному договору на користь Дрогобицької філії AT «Укрінбанк».

28.07.2010р. відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладанням арешту на все його майно.

28.05.2011р. державним відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області, було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Проте заходи вжиті державним виконавцем для примусового виконання рішення, а також арешт накладений на все його майно не було знято.

Станом на дату подання цієї скарги Дрогобицьким ВДВС на заяву боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 щодо зняття арешту з нерухомого майна, відповіді не надано.

Відповідно до інформаційної довідки №454129156 від 28.11.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30.09.2010 відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управліня юстиції накладено арешт на все майно ОСОБА_1 ; реєстраційний номер обтяження №10311455; підстава обтяження: судовий наказ, 2-н-163, 16.04.2009, Дрогобицьким міськерайнним судом, ВДВС Дрогобицького МРУЮ.

Відповідно до пункту 10 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, в даному випадку спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, які діяли на час проведення виконавчих дій було визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Норми ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до ч.1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 51 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно матеріалів справи вбачається, що 28.05.2011р. державним відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції у Львівській області, було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Проте заходи вжиті державним виконавцем для примусового виконання рішення.

Пунктом 4.10 Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15.12.1999 (у редакції чинній, станом на повернення виконавчого документа стягувачеві) визначено, що у разі закриття або закінчення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з закриттям виконавчого провадження. Закрите або закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом ( 606-14 ). Копія постанови про закриття виконавчого провадження, у разі потреби, надсилається учасникам виконавчого провадження для припинення чинності заходів, ужитих державним виконавцем.

Отже, з вказаних норм закону та положень інструкції слідує, що повернення стягувачеві виконавчого документа, зокрема з підстав не виявлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, має наслідком винесення відповідної постанови, у якій має бути вирішено питання про скасування арешту.

Проте, як встановлено судом, такі дії вчинені не були: у постанові не було вказано про зняття арешту з нерухомого майна боржника, у зв`язку з чим обтяження такого майна досі зберігається. Постанова, про яку вказано суду надана не була, оскільки матеріали виконавчого провадження знищенні, у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Вимоги Закону, які сформульовано у вказаних статтях, безумовно встановлюють обов`язок скасувати арешт, накладений на майно боржника при поверненні виконавчого документа.

З моменту закінчення виконавчого провадження минуло близько 15 років, виконавче провадження знищене, у зв`язку з закінченням строку його зберігання, а ОСОБА_1 позбавлений можливості вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, подальше накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном.

На час розгляду цієї справи в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості щодо наявності виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа № 2-н-163 від 16.04.2009 року виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області щодо боржника ОСОБА_1 .

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно із статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України, уразі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже аналізуючи предмет даної скарги, її обґрунтування та наведені законодавчі норми в їх сукупності, враховуючи відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання, що свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому суд дійшов висновку про задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Зобов`язати Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майна, накладеного 30.09.2010 відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції; реєстраційний номер обтяження №10311455; підстава обтяження: судовий наказ, 2-н-163, 16.04.2009, Дрогобицьким міськерайнним судом, ВДВС Дрогобицького МРУЮ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.П. Хомик