1Справа № 335/963/26 2-з/335/9/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Сиротенко В.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2025 через систему «Електронний суд» до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником адвокатом Кацюбою М.В., про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Jeep Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування необхідності забезпечення позову до його подання заявник посилається на наступне.

23 травня 2024 року приблизно о 21-30, на перехресті вул. Братської та вул. Трансформаторників в місті Запоріжжя сталося зіткнення автомобіля «Jeep Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок якого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні. ОСОБА_1 є особою, якій завдано моральної шкоди у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 20 січня 2025 року вироком Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/5673/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 634 000 грн. Вирок набрав законної сили 06.11.2025 року. 29 грудня 2025 року приватним виконавцем відкрите виконавче провадження з виконання вироку Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2025 щодо стягнення на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 634 000, 00 грн. Вивченням матеріалів виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_2 після винесення судом вироку у справі вчинив дії, спрямовані на погіршення свого майнового стану. Так, в ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024 року знято арешт з автомобіля марки «Jeep Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав обвинуваченому ОСОБА_2 . При цьому, судом було враховано запевнення обвинуваченого ОСОБА_2 стосовно наміру реалізувати цей автомобіль з метою повної компенсації завданої ним шкоди потерпілій ОСОБА_1 , що зафіксовано в ухвалі суду від 26.11.2024 року. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, після зняття арешту на вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 реалізував автомобіль «Jeep Cherokee» реєстраційний номер НОМЕР_1 в першому кварталі 2025 року, тобто після винесення вироку судом та під час апеляційного розгляду справи № 334/5673/24. Згідно з інформацією, наданою на адвокатський запит представника позивача Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій області, автомобіль марки «JEEP CHEROKEE», з номерним знаком НОМЕР_1 , 2015 року випуску, об`єм двигуна 2360 см. куб., кузов НОМЕР_6 , 20.02.2025 року на підставі договору купівлі-продажу № 2341/2025/5158194, укладеному 20.02.2025 р. в ТСЦ МВС 2341, перереєстровано з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ). В той же час, на момент подання до суду цієї заяви, ОСОБА_2 не виконав вирок суду в частині стягнення коштів на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду потерпілій не відшкодував. Зазначені обставини дають підстави вважати, що укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля саме після винесення судом вироку, яким стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 634 000 грн та під час апеляційного розгляду справи, спрямоване на приховування його від органів виконавчої служби та ухилення від виконання судового рішення щодо стягнення коштів на користь потерпілої ОСОБА_1 . Враховуючи, що ОСОБА_2 станом на цей час не виконав своїх зобов`язань щодо відшкодування позивачці моральної шкоди та продовжує надалі ухилятися від виконання своїх зобов`язань, ОСОБА_1 готується позов до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу автомобіля недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 заяву передано для розгляду судді Сиротенко В.К.

Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст.7 та ч. 1 ст.153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема:

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має оцінити, зокрема, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів.

Як вже зазначалося, на думку заявника, укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля саме після винесення судом вироку, спрямоване на приховування його від органів виконавчої служби та ухилення від виконання судового рішення щодо стягнення коштів на користь потерпілої ОСОБА_1 . Враховуючи, що ОСОБА_2 станом на цей час не виконав своїх зобов`язань щодо відшкодування позивачці моральної шкоди та продовжує надалі ухилятися від виконання своїх зобов`язань, ОСОБА_1 готується позов до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

В той же час, вирішуючи питання доцільності забезпечення позову про визнання недійсним договору, укладеного відповідачами, в розрізі ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, судом враховано, що Верховний Суд у своїх постановах зазначав, що єдиним наслідком задоволення судом позовної вимоги про визнання правочину недійсним є втрата таким правочином чинності (зі зворотним ефектом в часі відповідно до частини першої статті 236 ЦК України). Таке судове рішення не тільки не підлягає виконанню, а і саме по собі не є підставою для вчинення відповідачами чи іншими особами будь-яких дій чи утримання від певних дій.

З огляду на те, що заявник має намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому разі має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В той же час, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 викладено наступний правовий висновок: «…Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. …».

Як зазначено у вказаній постанові ВП ВС, після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Під час розгляду справи судом буде досліджуватися саме питання щодо наявності правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

В поданій ОСОБА_1 заяві не обґрунтовано належним чином, чим саме буде утруднено виконання або невиконання рішення суду про визнання договору недійсним. Також не наведено обставин, яким саме чином рішення у справі про визнання договору купівлі-продажу недійсним вплине на права та інтереси позивачки та за таким позовом або яким саме чином можуть бути поновлені права/інтереси позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження, тобто заявником не доведено ефективності обраного способу захисту своїх прав/інтересів, натомість заява містить лише загальні фрази про намір звернутися до суду з відповідним позовом.

Крім того, в заяві не зазначено пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.149, 151, 153, 260, 261, 247, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача можливості повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Сиротенко