ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 175/9693/24

провадження № 61-10223св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи:Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2025 року в складі колегії суддів Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про визначення порядку спілкування та участі батька у вихованні малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому просиввизначити спосіб його участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом встановлення такого порядку спілкування з дітьми:

- кожного тижня з 19:00 год п`ятниці до 17:00 год неділі без присутності матері дітей ОСОБА_2 ;

- кожного року, який закінчується парним числом, свята Новий рік (з 17:00 год 31 грудня до 15:00 год 01 січня), Різдво Христове (25 грудня з 12:00 год до 17:00 год), Великдень та Трійця (з 09:00 год до 15:00 год) без присутності матері дітей ОСОБА_2 ;

- щороку з нагоди дня народження дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 14:00 год 01 вересня до 21:00 год 01 вересня без присутності матері дітей ОСОБА_2 ;

- 10 (десять) днів протягом зимового періоду без присутності матері дітей ОСОБА_2 ;

- 10 (десять) днів протягом літнього періоду без присутності матері дітей ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 за 2 години до побачення з дітьми підготувати їх до зустрічі із батьком;

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 інформувати його щодо будь-яких фактів та обставин життя дітей, зокрема: про стан здоров`я дітей; зміну номера засобів зв`язку; методи лікування у разі хвороби - узгоджувати лікарів та методи лікування із ним щодо вибраного педіатра чи іншого лікаря; графіка щеплень дітей; вибраних позашкільних закладів та інших навчальних закладів; про переміщення дітей за межі населеного пункту, в якому вона постійно проживає, та погоджувати таке переміщення із ним; повідомляти прізвища, ім`я та по батькові, засоби зв`язку осіб, які здійснюють догляд за дітьми під час відсутності ОСОБА_2 на території населеного пункту, в якому вона постійно проживає (місто Дніпро); надати відомості про декларації щодо дітей, укладені із сімейним лікарем, у подальшому узгоджувати із ним зміну сімейного лікаря, внести дані до декларації щодо дітей із сімейним лікарем про нього як батька дітей.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він з 02 вересня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом від 22 березня 2024 року у справі № 932/2363/24 стягнено з позивача аліменти на користь відповідача.

Позивач зазначав, що сторони проживають окремо, заборгованості зі сплати аліментів немає, він бере участь у матеріальному утриманні дітей, проте під час окремого проживання між сторонами почали виникати непорозуміння щодо участі у вихованні дітей. Відповідач почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні синів.

Він бажає брати активну участь у вихованні дітей, а відповідач перешкоджає йому у цьому.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Білоусової О. М. рішенням від 14 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визначив ОСОБА_1 такий спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ними і встановив графік побачень:

- до досягнення трьох років дітьми - щотижня з 12:30 год до 15:30 год у суботу або неділю у присутності матері, з можливістю відвідувати разом із дітьми дитячі розважальні заклади, кафе, інші місця відпочинку, з урахуванням режиму сну та відпочинку дітей;

- після досягнення трьох років дітьми - щотижня протягом 4 годин з 13:00 год до 17:00 год у суботу або неділю без присутності матері (за бажанням дітей у присутності матері), з можливістю відвідувати разом з дітьми дитячі розважальні заклади, кафе, інші місця відпочинку, з урахуванням режиму сну та відпочинку дітей;

- після вступу малолітніх дітей до 1 класу загальноосвітнього навчального закладу:

- щотижня протягом 6 годин з 13:00 год до 19:00 год у суботу або неділю без присутності матері, з можливістю відвідувати разом з дітьми дитячі розважальні заклади, кафе, інші місця відпочинку, з урахуванням режиму сну та відпочинку дітей;

- щороку протягом 30 (тридцяти) днів літніх шкільних канікул з можливістю виїзду для відпочинку на території України та зимові канікули (у непарні роки) з можливістю виїзду для відпочинку на території України, а також протягом одного тижня у період весняних шкільних канікул (з суботи до п`ятницю включно) щорічно;

- у день народження дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 вересня щорічно проводити спільний час з батьком (без визначення конкретного часу, за домовленістю з матір`ю дитини) відповідно до дня, на який припадає свято, з можливістю відвідувати разом з дітьми дитячі розважальні заклади, кафе, інші місця відпочинку за бажанням дітей з урахуванням стану їх здоров`я, потреб та інтересів;

??- у будь-який інший день (період) року за бажанням дітей та за домовленістю між батьками після вступу малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 1 класу загальноосвітнього навчального закладу. Спілкування батька ОСОБА_1 з його малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснювати за умови задовільного стану здоров`я дітей, не порушуючи при цьому відвідування дітьми шкільних та позашкільних занять, обов`язкового повернення дітей за місцем проживання матері і дітей в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку.

Зобов`язав батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереджати один одного про свої дії щодо дітей та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дітей.

Зобов`язав ОСОБА_2 у разі настання певних змін, зокрема щодо зміни місця проживання, навчання, перебування дитини за день до зустрічі з батьком, надати йому точну інформацію.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

У решті позовних вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми, тому суд, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дітей, наявність рівних прав щодо спілкування з дітьми та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживають діти, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову щодо встановлення способу та графіка участі батька у вихованні дітей та визначення графіка такого спілкування із врахуванням віку дітей, їх фізичного стану та розвитку, інтересів дітей та має бути таким, що не порушує режим дня та їх розвитку, не відриватиме їх від нормального, звичайного для дітей середовища та не заважатиме нормальному їх існуванню і при цьому не порушуватиме принцип рівності прав батьків під час участі у вихованні дітей.

Також місцевий суд зазначив, що з метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дітей спілкування батька з дітьми має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю, що не суперечитиме інтересам дітей, не перешкоджатиме їх нормальному розвитку і відповідатиме обсягу обов`язків та прав батька щодо синів.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що визначений судом спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб тощо, може бути змінений у майбутньому за позовом одного з батьків за наявності відповідних підстав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Дніпровський апеляційний суд постановою від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кулікова Г. Д., задовольнив частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року скасував та прийняв нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визначив ОСОБА_1 такий спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ними і встановив графік побачень:

- ??протягом других та четвертих вихідних місяця - з п`ятниці 19:00 год до неділі 18:00 год щомісячно;

- ??щопонеділка і щочетверга з 17:30 год до 19:00 год;

- ??день народження батька, ІНФОРМАЦІЯ_2 припадає у вихідний день, четверта неділя, що за графіком є часом спілкування дітей з батьком, до 18:00 год;

Згідно з оптимальною тривалістю дитячого сну у різному віці, а саме у 2 роки та після дворічного віку:

- ??протягом других та четвертих вихідних місяця - з п`ятниці 18:00 год до неділі 20:00 год щомісячно за винятком, коли вихідні припадають на свята;

- ??свята (у непарні роки);

- ??щопонеділка і щочетверга з 16:00 год до 20:00 год;

- ??день народження дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 (у непарні роки) з 16:00 год до 21:00 год (якщо вказана дата припадає на будній день) та з 10:00 год до 21:00 год (у вихідний чи святковий день);

- день народження батька, ІНФОРМАЦІЯ_4 - кожного року з 15:00 год до 21:00 год (якщо вказана дата припадає на будній день) та з 10:00 год до 21:00 год (у вихідний чи святковий день);

- до досягнення дітьми шкільного віку кожного року: 14 днів літом (не більше одного тижня підряд) та 14 днів взимку (не більше одного тижня підряд);

- ?після досягнення шкільного віку половина літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку на території України та зимові канікули (у непарні роки) з можливістю виїзду для відпочинку на території України, а також протягом одного тижня у період весняних шкільних канікул (з суботи до п`ятниці включно) щорічно, період осінніх шкільних канікул (у непарні роки);

- ??у будь-який інший день (період) року за бажанням дітей та за домовленістю між батьками.

Для адаптування та недопущення нанесення моральної шкоди малолітнім дітям з урахуванням тривалості дитячого сну у різному віці передумовою щодо застосування встановленого графіка є тримісячний термін нетривалих зустрічей батька зі своїми дітьми, а саме:

- перший місяць у присутності матері дітей чи її представника кожні вихідні дні: в суботу 3 години з 17:00 год до 20:00 год, у неділю 3 години з 12:00 год до 15:00 год за адресою реєстрації малолітніх дітей: АДРЕСА_1 ;

- другий та третій місяці без присутності матері дітей чи її представника кожні вихідні дні: в суботу 3 години з 17:00 год до 20:00 год, у неділю 3 години з 12:00 год до 15:00 год.

Зобов`язав батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереджати один одного про свої дії щодо дітей та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дітей.

Зобов`язав ОСОБА_2 у разі настання певних змін, зокрема щодо зміни місця проживання, навчання, перебування дитини за день до зустрічі з батьком, надати йому точну інформацію.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за подання позову та судовий збір у розмірі 1 479,60 грн за апеляційний розгляд справи, а загалом стягнув 2 690,80 грн.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення способу та графіка участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, оскільки в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми, проте всупереч нормам процесуального права не зазначив, чому не взяв до уваги висновок Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області як органу опіки та піклування від 16 жовтня 2024 року № 360.

Апеляційний суд виснував, що суд першої інстанції всупереч положенням статті 51 Конституції України та частини шостої статті 7 СК України встановив батьку час побачення з дітьми у розмірі трьох годин на тиждень, водночас, як діти перебувають з їх матір`ю протягом тижня, що явно не відповідає наведеним вимогам законодавства та є несправедливим по суті.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що графік побачення батька з дітьми, розроблений фахівцями Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та затверджений рішенням Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року № 360 відповідає вимогам законодавства та складений з урахуванням віку дітей, а тому є оптимальним та справедливим по суті.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

05 серпня 2025 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 червня 2020 року в справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19) та від 04 вересня 2020 року у справі № 264/3435/18-ц (провадження № 61-7352св20).

Також заявник посилається на те, що у постанові апеляційного суду є суттєва неточність (або свідома помилка), де спочатку зазначається про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а у подальшому - про часткове задоволення апеляційної скарги, що свідчить про шаблонний підхід замість індивідуального.

Також звертає увагу на те, що суд не врахував наявні у матеріалах справи докази відсутності психологічного зв`язку між дітьми та батьком, не врахував вікові особливості дітей, яким немає ще двох років та які не можуть висловити їх побажання. Також суд не врахував режим дітей, що пов`язаний з особливостями їх здоров`я.

Вважає, що апеляційний суд порушив права дітей, оскільки батько дітей не може забезпечити необхідний режим для них, що пов`язаний з їхніми індивідуальними особливостями (захворюваннями чи профілактичними заходами розвитку), тому зустрічі з дітьми з батьком без присутності матері ставлять під загрозу їх життя та здоров`я до досягнення ними 6 років.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою від 28 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_7 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 вересня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають спільних малолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Бабушкінський районний суд міста Дніпра судовим наказом від 22 березня 2024 року у справі № 932/2363/24 стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області як орган опіки та піклування у висновку від 16 жовтня 2024 року № 360 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми вважав за доцільне визначити такий спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ними, а саме: згідно з оптимальною тривалістю дитячого сну у різному віці до дворічного віку:

- ??протягом других та четвертих вихідних місяця - з п`ятниці 19:00 год до неділі 18:00 год щомісячно;

- ??щопонеділка і щочетверга з 17:30 год до 19:00 год;

- ??день народження батька, ІНФОРМАЦІЯ_2 припадає у вихідний день, четверта неділя, що за графіком є часом спілкування дітей з батьком до 18:00 год;

згідно з оптимальною тривалістю дитячого сну у різному віці, а саме у 2 роки та після дворічного віку:

-??протягом других та четвертих вихідних місяця - з п`ятниці 18:00 год до неділі 20:00 год щомісячно за винятком, коли вихідні припадають на свята;

- ??свята (у непарні роки);

- ??щопонеділка і щочетверга з 16:00 год до 20:00 год;

- ??день народження дітей - ІНФОРМАЦІЯ_3 (у непарні роки) з 16:00 год до 21:00 год (якщо вказана дата припадає на будній день) та з 10:00 год до 21:00 год (у вихідний чи святковий день);

- день народження батька - ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року з 15:00 год до 21:00 год (якщо вказана дата припадає на будній день) та з 10:00 год до 21:00 год (у вихідний чи святковий день);

- до досягнення дітьми шкільного віку кожного року: 14 днів літом (не більше одного тижня підряд) та 14 днів взимку (не більше одного тижня підряд);

- ?після досягнення шкільного віку половина літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку на території України та зимові канікули (у непарні роки) з можливістю виїзду для відпочинку на території України, а також та протягом одного тижня у період весняних шкільних канікул (з суботи до п`ятниці включно) щорічно, період осінніх шкільних канікул (у непарні роки);

- ??у будь-який інший день (період) року за бажанням дітей та за домовленістю між батьками.

Для адаптування та недопущення нанесення моральної шкоди малолітнім дітям з урахуванням тривалості дитячого сну у різному віці передумовою щодо застосування встановленого графіка є тримісячний термін нетривалих зустрічей батька зі своїми дітьми, а саме:

- перший місяць у присутності матері дітей чи її представника кожні вихідні дні: в суботу 3 години з 17:00 год до 20:00 год, у неділю 3 години з 12:00 год до 15:00 год за адресою реєстрації малолітніх дітей: АДРЕСА_1 ;

- другий та третій місяці без присутності матері дітей чи її представника кожні вихідні дні: в суботу 3 години з 17:00 год до 20:00 год у неділю 3 години з 12:00 год до 15:00 год.

Зазначений спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними стає чинним лише за обов`язкового виконанням проходження батьком тримісячного періоду адаптування дітей, що настає з дати прийняття рішення. Орган опіки та піклування вважав доцільним підтримати позов ОСОБА_1 у частині усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У справі, яка переглядається, предметом спору є усунення перешкод у вихованні дітей та вільному спілкуванні батька з синами, а тому Верховний Суд під час оцінки доводів касаційної скарги керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (справа № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у разі зменшення періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема посилання на те, що ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що між сторонами справи - батьками малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 існує спір щодо участі батька у вихованні синів, який був предметом розгляду Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, рішенням якого було визначено спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з синами.

ОСОБА_1 , який проживає окремо від синів, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на необхідність забезпечення йому права на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та визначаючи ОСОБА_1 спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей та спілкуванні з ними, врахував рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області як органу опіки та піклування від 16 жовтня 2024 року № 360 та дійшов висновку про необхідність усунення йому перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними з боку матері шляхом визначення батькові дітей способів спілкування та виховання, встановлених у зазначеному висновку.

Відповідач не погоджується зі встановленим апеляційним судом способом спілкування та виховання дітей, посилаючись на те, що батько дітей не може забезпечити необхідний режим для дітей, що пов`язаний з їхніми індивідуальними особливостями (захворюваннями чи профілактичними заходами розвитку).

Перевіривши доводи ОСОБА_2 , викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає їх непереконливими з огляду на таке.

Верховний Суд зауважує, що вік дітей не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з ними, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своїх дітей, очевидно має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей з батьком.

Європейський суд з прав людини зазначав, що під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54).

Правосуддя у справах про контакт одного з батьків з дитиною супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність вирішення спору у цій категорії справ є часто нетривалою, потребує відповідної корекції з урахуванням обставин, які змінюються.

Суди установили, що позивач проживає окремо від синів, шкідливих звичок не має, а тому не може бути обмеженим у праві на особисте спілкування з синами.

При цьому мати дітей не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що право позивача підлягає захисту шляхом встановлення ОСОБА_1 побачень з синами у визначений апеляційним судом графік.

Матеріали справи не містять доказів, які б доводили негативний вплив на дітей заходів прямого контакту із батьком, а тому встановлення регулярних особистих стосунків і прямих контактів синів із батьком відповідає найкращим інтересам дітей.

Обмеження таких контактів перешкоджатиме гармонійному розвитку синів, які мають відчувати любов обох батьків.

При цьому матеріали справи не містять доказів, що діти за станом здоров`я чи психологічним станом не можуть зустрічатися з батьком за попередньою домовленістю між батьками.

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що позивач та відповідач не позбавлені можливості у разі зміни таких обставин на погодження порядку контакту батька з дітьми або на звернення до суду з відповідною заявою про зміну встановленого способу участі батька у вихованні синів.

Крім того, вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

ЄСПЛ у рішенні від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20, справа «Терещенко проти України»), констатував порушення статті 8 Конвенції у разі зменшення періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього. Крім того, ЄСПЛ констатував неврахування національними судами положення статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості спілкуватися з синами, тобто між батьками існує спір з цього приводу, врахувавши право та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з ними, недосягнення між батьками згоди щодо порядку участі у вихованні дітей, колегія суддів зазначає, що апеляційний суд, урахувавши висновок Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області як органу опіки та піклування від 16 жовтня 2024 року № 360 про визначення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні малолітніх дітей та спілкуванні з ними, дійшов правильного висновку про доцільність встановити позивачу конкретний спосіб участі у вихованні дітей та спілкуванні з синами, визначений у зазначеному висновку.

Також суд касаційної інстанції погоджується із висновком апеляційного суду щодо невмотивованості судом першої інстанції підстав відхилення висновку Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області як органу опіки та піклування від 16 жовтня 2024 року № 360.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23 червня 2020 року в справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19) та від 04 вересня 2020 року у справі № 264/3435/18-ц (провадження № 61-7352св20), суд касаційної інстанції відхиляє з таких підстав.

У постанові від 23 червня 2020 року в справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні дочкою, керувався тим, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2020 року в справі № 264/3435/18-ц (провадження № 61-7352св20), залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про визначення способу участі батька у вихованні дітей, врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та зберіг баланс прав та інтересів як батьків, так і самих дітей, з урахуванням принципу превалювання інтересів саме дітей.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) та від 22 лютого 2022 року в справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначила, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Слово «подібний» в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; такий, як той (про якого йде мова). Тому термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і правовідносини, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, а саме взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин та/чи їх специфічний об`єкт.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що в кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід визначати з огляду на те, які правовідносини є спірними, порівнювати права та обов`язки сторін цих правовідносин відповідно до правового чи їх договірного регулювання (пункт 31) з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 32).

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення апеляційного суду не суперечить постановам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Також суд касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги щодо неточностей, виявлених заявником, у постанові апеляційного суду.

З аналізу постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2025 року встановлено, що суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови зазначив «Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги у межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав».

Разом із тим, приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції керувався положеннями пункту 2 частини першої статті 374, пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України, якими визначено підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Положення ЦПК України регулюють внесення виправлень у судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо) або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли під час виготовлення тексту судового рішення). Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 9901/87/19, від 19 листопада 2025 року у справі № 916/992/25 та Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 520/32217/23).

Враховуючи те, що допущена у судовому рішенні апеляційним судом описка не зачіпає суть ухваленого судом рішення, підстав для його скасування немає.

Крім того, варто звернути увагу на те, що відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Встановивши, що діти сторін проживають разом із відповідачем, яка не забезпечує позивачу можливість спілкування з синами, водночас батько має бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей, а доказів, які б свідчили про негативний вплив його спілкування з синами, не встановлено, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для усунення ОСОБА_1 перешкод у вихованні синів та спілкуванні з ними та визначення способів його участі у вихованні дітей.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 грудня 2024 року в справі № 296/1743/23 (провадження № 61-9849св24) та від 05 листопада 2025 року у справі № 345/4020/24 (провадження № 61-4730св25).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко