Провадження №2-др/523/123/25
У Х В А Л А

"29" січня 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача,

УСТАНОВИВ:

22 грудня 2025 року відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , звернулася до суду через підсистему «Електронний суд» із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа: Одеська Спеціалізована Біржа Нерухомості в особі Третього регіонального філіалу Суворовського району, про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , внаслідок необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду та під час розгляду справи.

В обґрунтування заяви відповідачка вказує на те, що у зв`язку із подачею ОСОБА_3 позову вона змушена укласти договір про надання правової допомоги у вказаній справі та сплатила 20000 грн за надані послуги, у своєму відзиві на позов вона просила відмовити у задоволенні позову через необґрунтованість позову та стягнути з позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн та витрати на відправку відзиву 100 грн, ухвалою суду від 16 грудня 2025 року за заявою позивача позов залишено без розгляду.

19 січня 2026 року суддею після виходу з відпустки (24.12.2025 р-16.01.2026 р) отримано вказану заяву.

За вимогами ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи вказану норму, розгляд заяви здійснено без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як судом встановлено, у провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа: Одеська Спеціалізована Біржа Нерухомості в особі Третього регіонального філіалу Суворовського району, про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між позивачем та відповідачем Орезом В.П., який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності та посвідчений на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості.

24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Орез В.П., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала відзив на позов, в якому просила відмовити у позові у зв`язку з його безпідставністю, а саме відсутністю будь-яких порушень прав позивача відповідачами, визнання державою права власності за позивачем на квартиру ще в 1999 році в результаті реєстрації такого права ОМБТІ, відсутністю будь-яких звернень з боку позивача до відповідача приводу порушення його прав та/або неналежного виконання договору протягом тривалого строку (понад 25 років); а також просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь витрати на оплату правової допомоги в сумі 20000 грн та витрати на відправку відзиву у сумі 100 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачка надала суду договір про надання правової допомоги, укладений 22 жовтня 2025 року між ОСОБА_6 та адвокатом Орезом В.П., в якому визначено обсяг та порядок оплати правової допомоги у справі № 523/19047/25, опис виконаних адвокатом робіт, а саме: вивчення документів, надання консультації, складання та подання заяви про доступ до матеріалів справи, ознайомлення з позовом, складання, узгодження та подання відзиву у справі, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23 жовтня 2025 року на суму 20000 грн.Також про відправку відзиву відповідачка надала поштову накладну АТ «Укрпошта» на суму 50 грн.

14 листопада 2025 року позивач подав заяву з проханням приєднати до матеріалів справи копію картки прийому заяви та копію рішення державного реєстратора прав про відмову в проведенні реєстраційних дій, копію заяви та додатків відправив для учасників через АТ «Укрпошта».

18 листопада 2025 року позивач звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності, вимоги підтримує.

16 грудня 2025 року позивач звернувся з заявою про про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року за заявою позивача позов залишено без розгляду.

18 грудня 2025 року ухвала суду доставлена у електронний кабінет адвоката Ореза В.П.

22 грудня 2025 року адвокат Орез В.П., діючи в інтересах відповідачки ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду та під час розгляду справи. Копія вказаної заяви направлена позивачеві цінним листом з описом найменування через поштове відділення АТ «Укрпошта».

Як закріплено в пункті 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язаних з проведенням експертизи.

Нормами частини першої статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Конституційний Суд України висловив правову позицію, що таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас згідно частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як було роз`яснено у пункті 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для покладання витрат, пов`язаних з розглядом справи на сторону позивача, у випадку залишення позову без розгляду, є зловживання такою стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Отже, для стягнення компенсації здійснених відповідачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі і витрат на правничу допомогу, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Звертаючись до суду із заявою про стягнення додатковим рішення витрат на правничу допомогу та відправку відзиву відповідачка лише констатує отримання такої допомоги, та аналізує дії позивача, втім не доводить будь-якими належними та допустимими доказами необґрунтованість дій позивача при зверненні до суду з позовною заявою, право на яке гарантоване Конституцією України всім особам, які вважають, що їх права чи свободи порушені, невизнані або оспорено.

Не містять і матеріали справи таких підтверджень, зокрема про те, що ОСОБА_3 пред`явив заздалегідь необґрунтований позов, чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, чи недобросовісно мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідачки, чи діяв умисно звертаючись до суду з необґрунтованим позовом, а якщо так, який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Само по собі звернення з позовними вимогами до суду, провадження по якому було припинено внаслідок залишення позовної заяви без розгляду, не може бути безумовною підставою для відшкодування понесених витрат відповідачкою за рахунок позивача, дії якого були направлені на захист своїх інтересів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення є безпідставною та не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.260,261,270,353,354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повну ухвалу суду складено та підписано 29 січня 2026р.

Суддя