Справа № 349/511/25
Провадження № 22-ц/4808/70/26
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року під головуванням судді Могили Р.Г. в м. Рогатин,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовано тим, що 29 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №573840322 в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, згідно якого відповідач отримав кошти в розмірі 17 000 грн зі сплатою відсотків. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані на банківську картку, яка була вказана позичальником при укладенні договору.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 29 жовтня 2024 року укладено договір факторингу №МВ-ТП/6, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за договором кредитної лінії №573840322.

Загальний розмір заборгованості за договором кредитної лінії №573840322 від 29 серпня 2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 42 330 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 17 000 грн, заборгованість за відсотками 25 330 грн.

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 42 330 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 17 000 грн, заборгованість за відсотками 25 330 грн, а також понесені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року позов ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії №573840322 від 29 серпня 2024 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17 000 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 25 330 грн, всього на загальну суму 42 330 грн, судові витрати в розмірі 5 422,40 грн, які складаються із 2 422,40 грн судового збору та 3 000 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вказав на недоведеність факту укладення між сторонами електронного кредитного договору, оскільки суд першої інстанції обмежився формальним посиланням на PDF-договір та одноразовий ідентифікатор (SMS-код), не перевіривши технічні обставини, які могли підтвердити чи спростувати участь ОСОБА_1 у підписанні договору.

Зазначив, що суд проігнорував клопотання відповідача про витребування логів від Манівео, що є порушенням ст. 84 ЦПК і самостійною підставою для скасування рішення на підставі ст. 367 ЦПК, оскільки без цих доказів договір не укладено, а позов є безпідставним.

Вказав, що суд не зобов`язав Манівео надати журнали системи за період 29.08.2024-30.09.2024, довідку оператора зв`язку про належність SIM-картки для SMS, виписку АТ «Універсал Банк» про транзакцію 17 000 грн (час, ідентифікатор), що є прямим порушенням ст. 81 та ст. 137 ЦПК.

Зазначив, що відсутність повідомлення про відступлення права вимоги робить відступлення недійсним щодо ОСОБА_1 , виключаючи стягнення.

Вказав, що збільшення суми боргу на 6 460 грн відбулося після відступлення права вимоги і це прямо суперечить ст. 514 ЦК України. Ставка 1% на день (365% річних) створює явний дисбаланс, суперечачи ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» та ст. 3, 233 ЦК України.

Зазначив, що розгляд справи в порядку спрощеного провадження обмежив можливості ОСОБА_1 щодо доказування, попри клопотання про переведення в загальний порядок для витребування доказів. Суд ігнорував відзив від 30.06.2025 та клопотання про експертизу/витребування, порушуючи ст. 12 ЦПК та ст. 19 ЦПК, що є підставою для скасування рішення.

Вказав, що в матеріалах справи відсутній реєстр боржників з ПІБ, РНОКПП ОСОБА_1 і за таких обставин апелянт вважає, що враховуючи відсутність сплати за договором факторингу та повідомлення боржника про відступлення права вимоги таке відступлення є фіктивним, а тому ТОВ «Таліон Плюс» не є кредитором у цій справі.

Просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з ТОВ «Таліон Плюс» судові витрати в розмірі 1 453,44 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Таліон Плюс» вказала, що вважає викладені в апеляційній скарзі аргументи безпідставними, необґрунтованим та таким, що намагаються приховати справжні обставини справи, направлені з метою уникнути виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та процентів за користування ними, передбачених кредитним договором.

Зазначила, що кредитний договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на договір та інформація про підпис міститься в кінці договору у вигляді QR-коду (ідентифікатор: GQUH).

Звернула увагу, що одноразовий персональний ідентифікатор №GQUH було направлено відповідачу 29.08.2024 о 17:31:30 годині на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту . Цей одноразовий персональний ідентифікатор №GQUH було введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-комунікаційній системі товариства 29.08.2024 о 17:32:16, після чого відповідач натиснув кнопку так, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції входив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 правовідносин у зв`язку з укладенням кредитного договору, отримання ним кредитних коштів, а також наявності з сторони відповідача невиконаних зобов`язань щодо повернення тіла кредиту в розмірі 17 000 грн. Оскільки сторонами було погоджено строк дії договору, який зазначений в п.11.1 договору, то у позивача є право на нарахування відсотків за кожен день користування кредитом після закінчення 30-ти денного строку дисконтного періоду кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник був ознайомлений.Тому в суду наявні правові підстави для стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17 000 грн та відсотків за кредитом в сумі 25 330 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та відповідають вимогам законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 29 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №573840322, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», та підтверджується: електронним листуванням «Манівео» з позичальником щодо порядку укладення кредитного договору; правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (для фізичних осіб - споживачів фінансових послуг) в редакції від 29 березня 2024 року; заявкою на отримання грошових коштів на кредит від 29 серпня 2024 року, де міститься інформація про позичальника, про кредитний правочин та банківську картку; паспортом споживчого кредиту «Смарт» до договору №573840322 від 29 серпня 2024 року; договором кредитної лінії №573840322 від 29 серпня 2024 року (том 1 а.с. 17,31-34, 114-127, 162-166).

Відповідно до п. 2.1. договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Загальний розмір кредиту за цим договором становить 17 000 грн та надається позичальнику 29 серпня 2024 року ( п. 2.2., п. 2.3. Договору).

Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому пунктом 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору сторони погодили, що встановлений в пункті 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Згідно п. 3.3 договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3 060 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.

Згідно з п. 7.1. договору сторони дійшли згоди, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 28 вересня 2024 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником.

Відповідно до п. 7.2. договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:

7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п 11.1. договору;

7.2.2. ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/ припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору.

Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 28 вересня 2029 року ( п. 7.3. договору).

Проценти за договором сплачуються в наступному порядку.

Протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, врахованої відповідно до правил цього договору (п.7.4.1 договору);

Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно ( п. 7.4.2. договору).

Згідно з п. 8.1. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника договором не передбачено.

Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку ( п. 8.2. договору).

Відповідно до п. 8.3. договору базова процентна ставка складає 1 відсоток в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365 відсотків річних.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п.11.1 договору).

Згідно інформаційної довідки виданої ТОВ «ПрофітГід» 29.08.2024 кредитні кошти в розмірі 17 000 грн були перераховані на платіжну карту № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за договором №573840322 від 29 серпня 2024 року (том 1 а.с. 35 ).

Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №573840322 за тілом кредиту 17 000 грн, за відсотками за період з 29 серпня 2024 року по 29 жовтня 2024 року - 10 370 грн (том 1 а.с. 133-134).

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 29 жовтня 2024 року укладено договір факторингу №МВ-ТП/6, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (том 1 а.с. 129-131).

Відповідно до реєстру прав вимоги та витягу із реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/6 від 29 жовтня 2024 року за боржником ОСОБА_1 рахувалася заборгованість за тілом кредиту 17 000 грн, за відсотками 10 370 грн ( том 1 а.с.12, 167-172 ).

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомило листом на електронну адресу боржника ОСОБА_1 про заміну кредитора на ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги (том 1 а.с. 132).

ТОВ «Таліон Плюс» повідомило листом на електронну адресу боржника про дострокове розірвання кредитного договору 573840322 від 29 серпня 2024 року з 26 січня 2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 50 830 грн, що підтверджується повідомленням про дострокове розірвання договору (том 1 звор. а.с. 36 ).

Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №573840322 від 29 серпня 2024 року станом на 25 січня 2025 року становить: за тілом кредиту 17 000 грн, за відсотками 25 330 грн, неустойка - 8 500 грн ( том 1 а.с. 15-16).

Листом від 18 серпня 2025 року №БТ/Е-11206 АТ «Універсал Банк» повідомило, що платіжна картка номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 та з виписки по рахунку вказаної банківської карти встановлено, що 29 серпня 2024 року на карту було зараховано кошти в сумі 17 000 грн ( том 1 а.с. 186-187 ).

Щодо заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17 000 грн, апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

В спірному випадку матеріалами справи доведено факт переходу права грошової вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 . Враховуючи, що платіжна картка номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , а з виписки по рахунку вказаної банківської карти встановлено, що 29 серпня 2024 року на карту було зараховано кредитні кошти в сумі 17 000 грн, за відсутності в матеріалах справи доказів повернення цих коштів, позовні вимоги в цій частині є доведеними і суд їх задовольнив у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги щодо заперечень цих фактів є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків в розмірі 25 330 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79, 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В спірному випадку матеріалами справи доведено факт невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого наявні підстави для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 25 330 грн. При цьому колегія суддів вважає за правильне звернути увагу, що відсотки до користування кредитними коштами нараховані в розмірі не більше 1%, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, відсотки нараховані в межах строку дії договору з 29.08.2024 по 25.01.2025, в той час як дострокове розірвання договору згідно повідомлення відбулося з 26.01.2025.

Разом з тим, слід зазначити, що нарахування відсотків новим кредитором після переходу права вимоги є правомірним, оскільки відбулося в межах дії кредитного договору.

Вказані обставини враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо не укладення відповідачем кредитного договору, недійсність відступлення права вимоги та суперечливість розрахунків відхиляються колегією суддів з огляду на те, що такі доводи є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність процесуальних порушень при розгляді цієї справи слід вказати таке.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує, що розгляд справи в порядку спрощеного провадження позбавив його права доказування.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 16.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене провадження і призначено розгляд справи з викликом сторін на 20.05.2025 (том 1 а.с.65). В судовому засіданні 20.05.2025, в яке ОСОБА_1 не з`явився, судом розглянуто клопотання відповідача про перехід на загальне провадження та витребування доказів. Задоволено зазначене клопотання частково: витребувано зазначені в ухвалі докази та відмовлено в розгляді справи в порядку загального позовного провадження. Відкладено розгляд справи на 01.07.2025 (том 1 а.с.91).

Відповідачем 01.07.2025 подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву. У судове засідання відповідач не з`явився, розгляд справи відкладено на 07.08.2025 (том 1 а.с.136-141).

В засідання суду 07.08.2025 відповідач не з`явився, направив клопотання про відмову в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, а саме виписки по рахунку ОСОБА_1 та розгляд справи без його участі (том 1 а.с.178-179). Ухвалою суду розгляд справи відкладено на 01.09.2025 (том 1 а.с.181).

Відповідачем 01.09.2025 направлено до суду клопотання про відкладення розгляду справи (том 1 а.с.188). Відповідно до довідки суду від 01.09.2025 розгляд справи відкладено на 13.10.2025 через неявку учасників справи (том 1 а.с.192).

ОСОБА_1 13.10.2025 направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження (том 1 а.с.197).

Таким чином, розгляд справи тривав з 16.04.2025 (відкриття провадження у справі) по 13.10.2025 (винесення судом рішення). Відсутні підстави вважати, що відповідач протягом цього часу був позбавлений права доказування, оскільки ним подавалися клопотання по справі, які розглядалися судом, а відзив враховано судом при прийнятті рішення у справі, що вказано в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу.

Проаналізувавши матеріали справи колегією суддів встановлено дотримання судом основних засад цивільного судочинства при розгляді цієї справи, а тому відхиляються як необґрунтовані та безпідставні доводи апеляційної скарги в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у таких випадках покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 13 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин