УХВАЛА

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 320/9449/15

провадження № 61-954ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу та стягнення заборгованості.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано з 21 вересня 2014 року укладені між ОСОБА_1 та

ПАТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDN4445 на вклад «Мультивалютний» від 25 лютого 2011 року, договір № SAMDN0624 на вклад «Мультивалютний на 3 місяці»

від 08 лютого 2013 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку 5299: суму вкладу в розмірі 40 000, 00 грн, суму невиплачених процентів за вкладом у розмірі 14 096,53 грн, інфляційні втрати

в сумі 19 982, 87 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу

в розмірі 1 387, 40 грн, а всього 75 466, 80 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN4445 по рахунку

№ 5567: суму вкладу в розмірі 1 500, 00 євро, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 346,21 євро, 3 % річних від прострочених сум вкладу в розмірі 52,03 євро, а всього 1 898,24 євро.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN0624 по рахунку

№ 3875: суму вкладу в розмірі 80 000, 00 грн, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 34 590, 44 грн, інфляційні втрати

в сумі 39 965, 75 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу

в розмірі 2 774, 79 грн, а всього 157 330, 98 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1463 по рахунку

№ НОМЕР_1: суму вкладу в розмірі 60 000, 00 грн, суму невиплачених процентів за вкладом в розмірі 18 774, 24 грн, інфляційні втрати

в сумі 29 974, 31 грн, 3 % річних від прострочених сум вкладу

в розмірі 2 090,96 грн, а всього 110 839, 51 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року скасовано в частині розміру стягнутих відсотків за договорами банківських вкладів.

Позов ОСОБА_1 щодо вимог про стягнення відсотків задоволено частково:

- стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN4445 невиплачену суму процентів

в розмірі 9 143, 18 грн та в розмірі 203, 70 євро;

- стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN0624 невиплачену суму процентів

в розмірі 16 041, 39 грн;

- стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN1463 невиплачену суму процентів

у розмірі 6 963, 28 грн. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишено без змін.

У квітні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до апеляційного суду

з заявою про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду

від 27 листопада 2019 року, в якій просили роз`яснити такі питання:

- чи мають суми, зазначені у резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 320/9449/15-ц бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» стягувачу за таким судовим рішенням

з урахуванням податків та зборів, якщо такі суми підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України?

- за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк», як податковий агент, зобов`язане сплатити податки та збори до державного бюджету України, якщо сума коштів, зазначена в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 320/9449/15, підлягає обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України?

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року заяву

АТ КБ «ПриватБанк» про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 320/9449/15 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд апеляційної інстанції зазначив, що зміст постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року

є чітким, зрозумілим та однозначним і не допускає подвійного трактування. При цьому, доводи заяви АТ КБ «ПриватБанк» стосуються роз`яснення мотивів ухваленої постанови, а тому її задоволення призведе до фактичної зміни тексту судового рішення, що не відповідатиме принципу правової визначеності та остаточності судового рішення.

20 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представник

АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Тузова В. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 09 грудня 2025 року у справі № 320/9449/15-ц.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду

від 27 листопада 2019 року з метою конкретизації порядку дій під час виконання судового рішення щоб уникнути в подальшому виникнення нових судових спорів.

Вказав, що під час примусового виконання судового рішення виникли труднощі щодо порядку його виконання в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку АТ КБ «ПриватБанк».

Тому, за відсутності у резолютивній частині рішення суду вказівки про те, що грошові кошти, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , підлягають стягненню з відрахуванням податків та інших платежів, під час виконання судового рішення у справі № 320/9449/15 виникають суперечки щодо розуміння резолютивної частини рішення у цій справі та створюють труднощі стосовно належного виконання цього судового рішення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію,

у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із положенням частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю

в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

Апеляційним судом встановлено, що доводи заяви АТ КБ «ПриватБанк» про роз`яснення судового рішення зводять до зміни мотивування постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, зокрема, щодо визначення податкових зобов`язань сторін.

Вітм, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) вказано, що «доводи касаційної скарги про неврахування судом положень податкового законодавства колегія суддів відхиляє, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22), зокрема, вказано, що: «тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів. Перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена

у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині предмета виконання».

Таким чином, податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України. За змістом статті 271 ЦПК України роз`яснення положень податкового законодавства, у тому числі при визначенні порядку виконання судових рішень, не належить до тих, які надаються судом.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у справі № 757/8249/20 (провадження № 61-13182св21), в якій суд касаційної інстанції відмовив

в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про роз`яснення постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року щодо тих самих мотивів, викладених банком в заяві про роз`яснення судового рішення апеляційного суду в цій справі № 320/9449/15.

З огляду на зазначене, відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що вказане судове рішення є мотивованим, чітким та зрозумілим, труднощів у його розумінні чи виконанні не вбачається, а тому підстави для його роз`яснення відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до встановлення чи зміни способу і порядку виконання судового рішення, що не може бути підставою для його роз`яснення.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування апеляційним судом норм права, зокрема положень статті 271 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому касаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу та стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак