У Х В А Л А

23 січня 2026 року м. Київ

Справа №357/3844/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/10/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Ярмоли О.Я. 27 травня 2021 року у м. Київ, у справі за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліта - 2010», Фермерське господарство «Пролісок», Фермерське господарство «Дари Ланів» про визнання незаконним і скасування наказу,

В С Т А Н О В И В

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Не погодилося із зазначеним судовим рішенням Міністерство юстиції України, представником 31 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду поштою надіслано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник скаржника просить про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування клопотання вказує, що оскаржуване рішення скаржником не отримувалось, матеріали справи не містять доказів належного вручення рішення стороні.

Вказує, що фактичною обізнаністю з додатковим судовим рішенням стала участь представника Міністерства юстиції України під час розгляду апеляційних скарг Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», ОСОБА_10 , Міністерства юстиції України, ТОВ «Еліта-10» на рішення від 14 квітня 2021 року, на додаткове рішення від 05 травня 2021 року та апеляційною скаргою Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на додаткове рішення від 27 травня 2021 року.

Також вказує, що у представників відповідача на даний час виникає надмірне навантаження під час здійснення представництва Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України пов`язане з плинністю кадрів, кадровим дефіцитом і браку робочої сили.

Вказує, що суди мають уважно ставитись до пропуску процесуальних строків, уникаючи надмірного формалізму.

На підставі викладеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Однак, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу, суддя вважає, що апеляційне провадження не може бути відкрито, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок Європейського суду з прав людини про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92 цс 19) зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Слід зазначити, що Верховний Суд в своїх рішення неодноразово наголошував, шо поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд (постанова Верховного Суду від 09 квітня 2020 року по справі № 638/13008/18 (провадження № 61-2607св19), постанова Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 2-1368/07 (провадження № 61-6923св19).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 (провадження № 61-15286св20) зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).

Згідно постанови Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі 759/18856/19 визначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 532/1550/23 (провадження № 61-4145сво24)).

Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права (DCFR) вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, Міністерство юстиції України приймало участь у розгляді справи в суді першої інстанції та ним було подано апеляційну скаргу на основне рішення. Оскаржуване додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року ухвалене без участі сторін /т. 13, а.с. 82/.

З даних ЄДРСР оскаржуване рішення було Надіслано судом: 28.05.2021. Зареєстровано: 28.05.2021. Забезпечено надання загального доступу: 01.06.2021.

Із апеляційною скаргою на вказане рішення позивач звернувся 31 грудня 2025 року, в апеляційній скарзі представник вказує, що фактичною обізнаністю з додатковим судовим рішенням стала участь представника Міністерства юстиції України під час розгляду апеляційних скарг Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори», ОСОБА_10 , Міністерства юстиції України, ТОВ «Еліта-10» на рішення від 14 квітня 2021 року, на додаткове рішення від 05 травня 2021 року та апеляційною скаргою Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на додаткове рішення від 27 травня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2021 року Приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» було подано апеляційну скаргу на це ж саме додаткове рішення від 27 травня 2021 року та призначено до розгляду апеляційну скаргу на 09 вересня 2021 року.

09 вересня 2021 року, під час розгляду апеляційної скарги представник Міністерства юстиції України - Довгань О.О. був присутній в судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання /т.15 а.с.57/. Виходячи з викладеного, станом на 09 вересня 2021 року Міністерство юстиції було обізнане про наявність додаткового рішення від 27 травня 2021 року. В подальшому, на стадії апеляційного перегляду представник Міністерства юстиції неодноразово приймав участь в судовому засіданні та мав можливість ознайомитись з матеріалів справи.

Положення ст. 358 ЦПК України передбачають можливість поновлення строків на апеляційне оскарження лише у випадку, коли особа, не була повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки та у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Проте, такі обставини у цій справі не вбачаються.

Твердження відповідача про надмірне навантаження під час здійснення представництва Міністерства юстиції, плинність кадрів, кадровий дефіцит не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки неналежна робота відповідного відділу Міністерства юстиції України не є достатньою підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Також слід зазначити, що сторона у справі має цікавитися станом розгляду справи. Крім того, дані про хід розгляду справи є доступними для сторін у справі, як при безпосередньому зверненні до суду, так і через мережу інтернет. Про розгляд апеляційної скарги на додаткове рішення від 27 травня 2021 року в суді апеляційної інстанції даний відповідач був обізнаний належним чином, його представник був присутній в судовому засіданні, однак апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції була подана через 4 роки після його ухвалення, що не відповідає принципу розумності та добросовісності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що зазначені позивачами підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можна визнати поважними.

З урахуванням того, що ч. 2 ст. 358 ЦПК України містить імперативну вказівку для суду як він має діяти у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення і з матеріалів справи не вбачається обставин, визначених п.1, п.2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Ярмоли О.Я. 27 травня 2021 року у м. Київ, у справі за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліта - 2010», Фермерське господарство «Пролісок», Фермерське господарство «Дари Ланів» про визнання незаконним і скасування наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук