КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Халупного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Павленком Святославом Олеговичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2025 року, апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Павленком Святославом Олеговичем, та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Халупним Андрієм Вадимовичем, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Глорія Парк», в якому просив суд:

- зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням належним позивачу на праві приватної власності, а саме нежитлового приміщення НОМЕР_1, розташованого в багатоквартирному житловому будинку - житлово-офісному торгівельному комплексі з підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу до приміщення та надання ключів від усіх дверних (навісних) замків до приміщення та усунення будь-яких перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності належить вищезазначене нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною площею 4,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору № 25-А-оф купівлі - продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 01 червня 2016 року.

28 лютого 2019 року власниками квартир/нежитлових приміщень багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 було створено ОСББ «Глорія Парк».

14 серпня 2023 року позивачем було виявлено, що відповідачем самовільно було здійснено заміну замків на дверях, на всіх етапах доступу до належного позивачу нежитлового приміщення, що фактично створило перешкоди позивачу до майна.

При цьому, в досудовому порядку керівник відповідача в категоричній формі відмовився надати позивачу дублікат нових ключів, обґрунтовуючи свою відмову тим, що приміщення відноситься до групи допоміжних та технічних приміщень будинку та перебуває у спільній власності співвласників будинку, у зв`язку з чим позивач також звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2025 у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 11-16).

У жовтні 2025 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача вартість витрат на правничу допомогу у розмірі 55000,00 грн.

Заяву мотивовано тим, що сторона відповідача понесла витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вказаної справи, разом з тим, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню вищезгадана суму коштів (т. 2, 23-25).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2025 заяву представника ОСББ "Глорія Парк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ "Глорія Парк" витрати на професійну правничу допомогу, яку сторона відповідача понесла у зв'язку з розглядом зазначеної справи, у розмірі 6000,00 грн. В решті заяви - відмовлено (т. 2, а.с. 97-101).

В апеляційній скарзі на рішення суду, позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач у відповіді на адвокатський запит фактично визнав факт того, що замки, які ведуть до входу до приміщення, яким володіє позивач, встановлені, але, на думку відповідача, таке встановлення замків є законним.

Натомість, позивач зазначає, що через встановлення, як зазначено самим відповідачем "додаткових заходів безпеки (замків)", він позбавлений можливості користуватись належним йому на праві власності приміщенням.

Також, позивач вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, наданим на підтвердження позовних вимог, якими, зокрема, є:

- відповідь відповідача на адвокатський запит, в якому представник позивача просив надати інформацію щодо причин недопуску до приміщення позивача;

- заява представника позивача до правоохоронних органів про вчинення злочинних дій, передбачених статтею 162 КК України, складена та подана представником позивача викликаним працівникам Національної поліції України, якими було зафіксовано відповідне правопорушення;

- відеозапис та фотознімки, на яких відображено, що представник позивача не має змоги відкрити вхідні двері, які ведуть до приміщення ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 108-115).

В апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити відповідачу у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що витрати відповідача на правничу допомогу не були фактичними та неминучими, відповідно до роз`яснень в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України" та ін.

Зазначає, що заявлена відповідачем сума розподілу судових витрат підлягає зменшенню відповідно до об`єму наданих послуг та наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом, критерії реальності таких витрат, розумності їх розміру (т. 2, а.с. 153-157).

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСББ "Глорія Парк", посилаючись на порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення змінити, збільшити стягнуту на користь ОСББ "Глорія Парк" суму витрат на професійну правничу допомогу з 6000,00 грн. до 55000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відмовляючи у відшкодуванні витрат у повному обсязі, суд обмежився лише формальним посиланням на те, що заявлена стороною відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 55000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом Халупним А.В. робіт в інтересах відповідача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості з урахуванням розміру заявлених вимог.

Разом з тим, зазначає, що всі послуги, заявлені до відшкодування у цій справі, були надані адвокатами відповідача та сплачені відповідно до додаткових угод, актів та платіжних інструкцій. Зазначене свідчить про реальність та фактичність понесених витрат, а надмірний формалізм, що має прояв у врахуванні описки в одному з договорів, не може бути підставою для відмови у їх розподілі.

При цьому, вказує, що заперечення позивача на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 03.11.2025 не містить жодних аргументів у чому саме полягає неспівмірність витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання цих робіт (т. 2, а.с. 138-141).

Представник позивача у судовому засіданні свої апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Представник відповідача у судовому засіданні свою апеляційну скаргу на додаткове рішення підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційних скарг позивача заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником нежитлового приміщення НОМЕР_1, загальною площею 4,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (дата державної реєстрації права власності - 27 вересня 2019 року; номер відомостей про речове право: 33476599), на підставі договору № 25-А-оф купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 01 червня 2016 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Київресурсбуд».

05 лютого 2019 року власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» було створено ОСББ «Глорія Парк», яке було зареєстровано, як юридична особа 28 лютого 2019 року.

Згідно п. 2 Статуту відповідача, завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що відповідачем ОСББ «Глорія Парк» самовільно було здійснено заміну замків на дверях, на всіх етапах доступу до належного позивачу нежитлового приміщення НОМЕР_1, що фактично створило перешкоди позивачу до майна та позбавляє його права користуватись ним, що є порушенням його права власності на це нежитлове приміщення.

Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого Протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в ст. 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі нежитлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

При цьому, власник за правилами цієї статті може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння.

Підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні своїх правомочностей.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 523/4591/16-ц та у постанові від 16.02.2021 у справі № 127/33179/19.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту, потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх позовних вимог сторона позивача посилається і доводить наступне.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, стороною позивача, в якості доказів було надано відповідь на адвокатський запит, технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 , технічний паспорт на нежитлове приміщення НОМЕР_1 (а.с. 14-26), заява представника позивача до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, з зазначених вище доказів сторони позивача, не вбачається, коли саме відповідачем було здійснено заміну замків на відповідних дверях, та яких приміщеннях, що перешкоджає позивачу здійснювати право користування належним йому майном, нежитловим приміщенням НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Посилання позивача на відеозапис та фотознімки, на яких відображено під`їзд будинку АДРЕСА_1 , як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, колегія суддів відхиляє, адже, як вірно встановлено судом першої інстанції, на відеозапису представник позивача не має змоги відкрити вхідні двері, однак не можливо встановити, до якої саме секції будинку не могла потрапити представник позивача.

При цьому, позивачем не надано доказів наявності окремого ізольованого входу до належного йому приміщення і що саме цей вхід, на думку позивача, є зачиненим.

Разом з тим, як вбачається з наявного у матеріалах справи Акту № 1910-1 про наявність/ відсутність перешкод у користуванні нежитловим приміщенням від 19 жовтня 2024 року, складеногого Головою Правління, членами Правління ОСББ «Глорія Парк», будинок АДРЕСА_1 має 14 поверхів та складається з 4 секцій ( А, Б, В, Г).

На першому поверсі всіх секцій розташовані нежитлові приміщення з окремими входами зі сторони вулиці: секція А - нежитлові приміщення №№ 1-3; секція Б - нежитлові приміщення №№ 4; секція В - нежитлові приміщення №№ 6, 7; секція Г - нежитлові приміщення №№ 8-13. 3 другого по чотирнадцятий поверхи розташовані житлові квартири. Вхід до квартир розташований зі сторони двору і вільний для власників.

Під всіма секціями будинку розташовані підвальні приміщення і частина підземного паркінгу.

Підвальні приміщення призначені для забезпечення функціонування систем життєзабезпечення будинку. Зокрема там розташовані: електрощитові, індивідуальний тепловий пункт, насосні станції господарського водопостачання та насосні станції пожежегасіння, трубопроводи системи водопостачання та системи опалення, труби системи каналізації, виходи вентиляційних каналів, дренажні канали і дренажний насос (відкачка ґрунтових вод), обладнання провайдерів «Інтернету» та проходить міська тепломагістраль.

Вхід до підвального приміщення (підвалу) секції А вільний, здійснюється зі сторони паркінгу, при цьому підвал цієї секції використовується, співвласниками будинку, як укриття під час повітряної тривоги.

Таким чином, оскільки з поданих доказів неможливо встановити факт наявності порушення прав позивача та вчинення будь-яких перешкод у користуванні власністю з боку відповідача, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті рішення.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 55000 грн. 00 коп. було надано до суду наступні докази: договір про надання правничої допомоги №11/03 від 11.03.2021, укладений між відповідачем та адвокатом Халупним А.В., договір №06/12 від 06.12.2023 про залучення адвоката до виконання договору про надання правничої допомоги №01/06 від 01.06.2022; додаткову угоду №42004/24 від 20.01.2024 до Договору №11/03 про надання правничої допомоги від 11.03.2021; додаткову угоду №42004/25 від 01.06.2025 до Договору №11/03 про надання правничої допомоги від 11.03.2021, укладену між відповідачем та адвокатом Халупним А.В., додаткову угоду №27/10 від 27.10.2025 до договору №11/03 про надання правничої допомоги від 11.03.2021, укладену між відповідачем та адвокатом Халупним А.В.; Акти №№29/02, 31/03, 31/05, 30/09, 31/10, 30/11, 31/01, 31/03, 30/06, 31/08, 27/10 прийому-передачі наданих послуг до Договору №11/03 про надання правничої допомоги; платіжну інструкцію №1314 від 13.03.2024 на суму 8500,00 грн.; платіжну інструкцію №1620 від 10.07.2025 на суму 3000,00 грн.; платіжна інструкція №1454 від 16 жовтня 2024р. на суму 2500,0 грн., платіжну інструкцію №1498 від 23.12.2024 на суму 2500,00 грн.; платіжну інструкцію №1538 від 27.02.2025 на суму 2500,00 грн.; платіжну інструкцію №1572 від 22.04.2025 на суму 5000,00 грн.; платіжну інструкцію №1328 від 15.04.2024 на суму 6500,00 грн.; платіжну інструкцію №1368 від 17.06.2024. на суму 3000,00 грн.; платіжну інструкцію №1476 від 20.11.2024 на суму 7500,00 грн.; платіжну інструкцію №1680 від 27.10.2025 на суму 7000,00 грн.

У свою чергу, позивачем було подано клопотання про зменшення розміру судових витрат, мотивоване тим, що заявлений позивачем розмір судових витрат у суді першої інстанції не є співмірним із складністю справи.

Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, дослідивши надані відповідачем докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на складність справи в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником відповідача процесуальних документів, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, враховуючи вимоги розумності і справедливості та подання позивачем мотивованого клопотання про зменшення розміру судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неспівмірність заявлених відповідачем витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, та правомірно стягнув з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянтів щодо незаконності оскаржуваного додаткового рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом додаткового рішення.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг учасників справи на рішення та на додаткове рішення без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Павленком Святославом Олеговичем, та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Халупним Андрієм Вадимовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Глорія Парк" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова