УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 619/3736/15-ц

провадження № 61-680ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

постановив ухвалу про таке:

1. У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Банк «Меркурій» (далі - ПАТ Банк «Меркурій») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в АТ Банку «Меркурій» Куліша В.М. звернулося до суду з позовом до відповідачів про звернення стягненняна предмет застави.

2. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року позов задоволено.

3. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

4. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд даної справи судом першої інстанції, а апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

5. 08 січня 2026 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції.

6. Касаційна скарга обґрунтована таким:

повний текст судового рішення постановлений 31 липня 2024 року;

- незважаючи на те, що ОСОБА_1 була повідомлена про наявність цивільної справи № 619/3736/15-ц, не брала участі в її розгляді ні особисто, ні через представника;

- про постановлене судове рішення дізналась лише з онлайн застосунку Дія та Єдиного державного реєстру судових рішень, і одразу подала апеляційну скаргу;

- апеляційний суд позбавив законного права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції;

- в апеляційній скарзі вказувала, що не була присутньою на проголошенні судового рішення та не отримувала його поштою, просила поновити строк на оскарження;

- ОСОБА_1 не згодна з рішенням суду першої інстанції, вважає його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

7. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

8. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частини четвертої та шостої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

9. Вказаними нормами ЦПК (див. пункт 8) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

10. У цій ситуації Верховний Суд наголошує, що статтями 17, 352 ЦПК гарантовано учасникам справи, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

11. В контексті дотримання права на справедливий суд, яке гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року, заява № 15123/03).

12. «Право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним непрямим шляхом, особливо коли йдеться про умови прийнятності апеляції (пункт 33 рішення ЄСПЛ у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року, заява № 155/1996/774/975). У багатьох випадках ЄСПЛ вирішував, що перш за все національні органи влади, зокрема суди, повинні вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Це стосується, зокрема, тлумачення судами норм процесуального характеру, таких як строки, що регулюють подання документів або подання скарг. Підхід ЄСПЛ стосовно цього полягає в тому, що процесуальні обмеження не будуть сумісні з пунктом 1 статті 6, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Загалом, процесуальні норми не повинні обмежувати або зменшувати доступ особи таким чином або до такої міри, щоб порушити саму суть права (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» від 16 лютого 2017 року, заява № 18986/06).

13. ЄСПЛ визнав, що норми, які регулюють умови прийнятності апеляцій, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, і що зацікавлені особи повинні очікувати, що ці правила будуть застосовані (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Мікулова проти Словаччини» від 06 грудня 2005 року, заява № 64001/00).

14. Відповідно до статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

15. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК).

16. Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

17. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (див. постанову Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 477/735/16-ц).

18. Апеляційний суд встановив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

19. При цьому ОСОБА_1 була обізнана про розгляд даної справи судом першої інстанції та приймала участь у розгляді даної справи через представника, отримувала судові повідомлення, подавала відповідні клопотання.

20. Копію ухвали Котелевського районного суду від 28 лютого 2023 року та судову повістку - виклик до суду на 27 вересня 2023 року отримано ОСОБА_1 особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

21. Судова повістка про виклик до суду на 13 грудня 2023 року повернулася без вручення ОСОБА_1 із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

22. 03 листопада 2023 року Котелевським районним судом Полтавської області також було опубліковано оголошення про виклик особи (відповідача ОСОБА_1 ) до суду.

23. Судову повістку-виклик до суду на 08:15 год 09 травня 2024 року ОСОБА_1 отримала за себе та за ОСОБА_2 як її чоловіка, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

24. Судову повістку-виклик до суду на 08:50 год 30 липня 2024 року ОСОБА_1 також отримала, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

25. Наведені у скарзі обставини щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження через несвоєчасне вручення судом першої інстанції повного тексту рішення суду першої інстанції не є обставинами непереборної сили.

26. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правильно застосував приписи статей 354, 358 ЦПК та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на недоведеність поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

27. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що виключні випадки для поновлення річного строку на апеляційне оскарження відсутні, що є наслідком відмови у відкритті апеляційного провадження.

28. У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

29. Верховний Суд також зазначає, що норма про відмову у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадам (принципам) цивільного судочинства, зокрема таким, як «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).

30. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18.

31. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не спростовують правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

32. З огляду на наведене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі № 619/3736/15-ц.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: П. І. Пархоменко

Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков