ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2787/22

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/406/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Висоцької Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Прилуки Чернігівської області.

Вимоги заяви мотивовані тим, що в період спільного проживання її з ОСОБА_5 у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час реєстрації народження якого відомості про батька дитини були зазначені відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України.

В подальшому вона підтримувала стосунки з ОСОБА_5 , оскільки вони мають спільну дитину та їй стало відомо, що ОСОБА_5 проходив військову службу у АДРЕСА_1 , де ймовірніше за все загинув під час збройної агресії російської федерації.

Посилаючись на те, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, ОСОБА_1 просила заяву задовольнити.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.02.2023 заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Чернігівської області, м. Прилуки.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що зібрані у справі докази та їх оцінка вказують про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства відмовити повністю.

За доводами апеляційної скарги, ОСОБА_1 було відомо про те, що ОСОБА_5 перебуває у шлюбі із ОСОБА_3 , проте вона не була залучена до участі у справі в якості заінтересованої особи та не була повідомлена про наявність судової справи. Також вказувала, що визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , впливає на обсяг її прав і обов`язків щодо вступу в спадщину та отримання грошових коштів від держави у зв`язку із можливою загибеллю ОСОБА_5 . При цьому послалася на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вимог ОСОБА_1 .

Посилання заявниці на те, що вона з сином та ОСОБА_5 проживали у будинку її матері та те, що вони протягом життя підтримували стосунки не є доказом батьківства.

Зазначала про те, що вона не визнає факту батьківства її чоловіка стосовно ОСОБА_2 , а тому має місце спір про право, у зв`язку з цим справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25.06.2025 апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.02.2023 закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

В обґрунтування ухвали суд апеляційної інстанції зазначив, що оскаржуване рішення не порушує прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 , а тому, з урахуванням приписів статті 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

Постановою Верховного Суду від 05.11.2025 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Жовнер О.М. про витребування інформації щодо кримінального провадження № 0000739 відмовлено.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник адвокат Вороний К.В., задоволено.

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25.06.2025 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування постанови суд касаційної інстанції зазначив, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що у разі визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_2 останній матиме право на спадкування за законом нарівні з ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги, що може свідчити про наявність спору про право, тому суд апеляційної інстанції безпідставно закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.02.2023 на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2025 справу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 15.10.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління Чернігівської області (а.с. 11)

Згідно з даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.5-6,11).

ОСОБА_7 уклала шлюб 12.05.2018, її прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 (а.с.7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4 зворот, 5, 9-10).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, які встановлюються в порядку окремого провадження, передбачений ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Законодавцем визначено, що у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 вказав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Проаналізувавши наведені норми та вивчивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , яка звернулась в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про встановлення факту батьківства не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 , звертаючись в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до суду із цією заявою, просила встановити факт, що батьком останнього є ОСОБА_5 , який, за наявною інформацією, загинув під час військової служби.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 , особа, яка подала апеляційну скаргу, звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06.03.2025 у справі № 644/1726/25 відкрито провадження. Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 06.06.2025 у справі № 644/1726/25 ОСОБА_5 оголошено померлим (а.с. 137-140).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 посилалася на те, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.02.2023 впливає на обсяг її прав і обов`язків відносно свого чоловіка в контексті спадкування та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що встановлення факту батьківства ОСОБА_1 , яка звернулась в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , зумовлює виникнення правовідносин, а саме з питанням спадкування, а також подальшої реалізації нею в інтересах ОСОБА_2 права на отримання встановлених законодавством виплат.

Постановою КМУ від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі Порядок № 884). Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям безвісно відсутніх військовослужбовців. Пунктом 7 Порядку № 884 встановлений перелік осіб (членів сімей військовослужбовця), які мають право на виплату грошового забезпечення, до яких належать, зокрема, дружина, а в разі її відсутності повнолітні діти, особи, які перебувають на утриманні військовослужбовця, або батьки рівними частками, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей.

Відповідно до п. 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Законодавство також передбачає виплату одноразової допомоги в разі загибелі військовослужбовця під час воєнного стану в розмірі 15 млн грн на підставі п. 2 постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168. Цю допомогу надають особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовців, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалась, що визнання ОСОБА_5 батьком дитини заявниці в подальшому може вплинути на обсяг її прав і обов`язків щодо вступу в спадщину та отримання грошових коштів, тому ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , при звернення з заявою про встановлення факту батьківства повинна була врахувати можливі правові наслідки визнання батьківства ОСОБА_5 для його законної дружини та залучити її до участі в справі, в якості заінтересованої особи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_3 , що визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вплине на обсяг її прав і обов`язків щодо вступу в спадщину та отримання грошових коштів від держави у зв`язку із можливою загибеллю ОСОБА_5 . Також це вплине на розподіл рухомого та нерухомого майна, яке було набуто ОСОБА_5 , тобто на розмір спадкової маси, оскільки на момент ймовірної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 останнього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був неповнолітнім, прийняття спадщини якого врегульовано ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

За таких обставин, у разі визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_2 останній матиме право на спадкування за законом нарівні з ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги, що може свідчити про наявність спору про право. Заявником в якості заінтересованої особи у справі зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що також свідчить про намір ОСОБА_1 у майбутньому звернутися з вимогами щодо грошових виплат ОСОБА_5 за загиблого військовослужбовця, на які претендує і ОСОБА_3 .

Дружина ОСОБА_5 не визнає факту батьківства її чоловіка стосовно ОСОБА_2 , перешкоджаючи заявниці у реалізації права на належні виплати, тому встановлення батьківства підлягає доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням принципу змагальності. Відповідачами у справі мають бути: особа, яка заперечує проти встановлення такого факту ОСОБА_3 та інші особи, які також мають право на отримання відповідних виплат.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 наявний спір про право.

Наявний між учасниками спір про право є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції, та залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, роз`яснивши заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду із залишенням заяви ОСОБА_1 без розгляду, відповідно до наведених вище правил належить провести розподіл судових витрат, понесених учасниками справи, пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 908,40 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, ч. 4 ст. 315, 367, 374, ч. 1 ст. 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про встановлення факту батьківства залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , право на звернення з позовом на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 908,40 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.01.2026.

Головуючий Судді: