У Х В А Л А

Іменем України

12 січня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Кирилова А.

за участі: представника позивача - Круглова Д.С.

представника відповідача - Пашинського М.М.

розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства «Тайкун» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі - продажу транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

Представник Приватного підприємства «Тайкун» (м. Київ, вул.. Грушевського, 28/2 н/п 43) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання договору купівлі - продажу транспортного засобу. Ціна позову - 200 000 гривень.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Клопотання представником обґрунтовано відсутністю спору з огляду на наступне.

11.06.2026р. між Приватним підприємством «ТАЙКУН» (Продавцем) та мною - ОСОБА_1 (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2025/5404587. Згідно до умов даного Договору, ОСОБА_1 як Покупець набув у власність транспортний засіб - Mercedes-Benz, модель GLE 350D, 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Вартість вказаного транспортного засобу, відповідно до п. 3.1. ст. 3 вищевказаного Договору становила 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.). Відповідно у ОСОБА_1 , виник обов`язок сплатити вищевказані 200000,00 грн. на користь ПП «ТАЙКУН» за вищеназваним договором. Однак, у зв`язку з корпоративним конфліктом між учасниками ПП «ТАЙКУН», одним з яких і є ОСОБА_1 з часткою 50% у Статутному капіталі ПП «ТАЙКУН» та не отриманням Відповідачем інформації від Позивача про діяльність підприємства і не отриманням належних Відповідачу в повному обсязі дивідендів, керуючись ч. 2 ст. 594 ЦК України, ОСОБА_1 листом від 11.07.2025 р. повідомив ПП «ТАЙКУН» про застосування права притримання щодо оплати вартості відповідного автомобіля до виконання ПП «ТАЙКУН» своїх обов`язків перед ОСОБА_1 як учасником підприємства 1) щодо надання копій документів та звітності, для перевірки відсутності зловживань у діях директора підприємства та 2) виплати дивідендів ОСОБА_1 як учаснику Приватного підприємства «Тайкун». На думку, Відповідача, вказане, в будь якому випадку, є самостійною підставою для відмови в позові у цій справі.В той же час, 02.01.2023 між Приватним підприємством «ТАЙКУН» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛІБАРВА» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг № 02-01/2023 року з розробки рецептур барвників. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Договору цей договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Додатковою угодою № 1 від 29.12.2023 р. Сторони внесли зміни до п. 9.1. ст. 9 Договору, виклавши її в наступній редакції: «Цей договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2025 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Згідно п.п. 4.1.2. п. 4.1. до обов`язків Замовника ст. 4 Договору відноситься обов`язок: «Оплатити послуги Виконавця в розмірі та у терміни, передбачені даним договором».28.06.2025 р. від ПП «ТАЙКУН» надійшов лист вих. № 28/06-1 яким ПП «ТАЙКУН» повідомило ТОВ «Полібарва» про відмову від Договору про надання послуг № 02-01/2023 року від 02.01.2023 р. Проте, ПП «Тайкун» не повністю розрахувалось з ТОВ «Полібарва» за договором про надання послуг № 02-01/2023 року від 02.01.2023 р. і, як вам добре відомо, сума основного боргу ПП «ТАЙКУН» перед ТОВ «ПОЛІБАРВА» станом на 13.11.2025 р. складала 1'962'500,00 грн.

ТОВ «ПОЛІБАРВА» уклало 14.11.2025 року, з ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги на суму 320000,00 грн. (триста двадцять тисяч гривень 00 коп.), далі - Право вимоги, що належать Первісному кредитору, на підставі Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. з урахуванням змін внесених Додатковою угодою № 1 від 29.12.2023 р. до нього та Акту приймання-передачі наданих послуг № 11 від ЗО. 11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. з розробки рецептури барвників згідно:

Замовлення № 176 від 01.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 1235 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 177 від 04.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 1238 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 178 від 05.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 5105 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 401 від 05.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 5123 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 179 від 06.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 7250 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 190 від 06.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 8180 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 180 від 07.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 6264 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 181 від 08.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 9466 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 182 від 15.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 6251 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 183 від 15.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 9463 Р до вказаного Замовлення

Замовлення № 184 від 18.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 8468 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 185 від 19.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 8469 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 186 від 20.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 8439 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 187 від 21.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 6266 Р до вказаного Замовлення;

Замовлення № 188 від 22.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 4342 F до вказаного Замовлення;

Замовлення № 191 від 25.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 4343 F до вказаного Замовлення;

Замовлення № 192 від 26.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 9145 F до вказаного Замовлення;

Замовлення № 193 від 27.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 9467 F до вказаного Замовлення;

Замовлення № 194 від 28.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 1236 F до вказаного Замовлення;

Замовлення № 195 від 29.11.2024 р. до Договору № 02-01/23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 1237 F до вказаного Замовлення;

Замовлення № 196 від 29.11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 9464 F до вказаного Замовлення;

Замовлення № 197 від ЗО. 11.2024 р. до Договору № 02-01 /23 про надання послуг від 02.01.2023 р. разом з Технологічною картою на розроблену рецептуру барвника РЕ 9465 F до вказаного Замовлення.

В цей же день, 14.11.2025 р. через електронну систему обміну документами «ВЧАСНО» ОСОБА_1 як НОВИЙ КРЕДИТОР повідомив ПП «ТАЙКУН» про вищевказане відступлене йому право вимоги на суму 320000,00 грн. (триста двадцять тисяч гривень 00 коп.), строк виконання по якому в силу п. 2.2. ст. 2 Договору про надання послуг № 02-01 /2023 року від 02.01.2023 р. настав 20.01.2025 року. Також вищевказана заява - повідомлення про відступлення права вимоги була направлена Позивачу поштою цінним листом.

Згідно ст. Стаття 601. Припинення зобов`язання зарахуванням Цивільного кодексу України: «1. Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.»

16.11.2025 р. ОСОБА_1 направив ПП «ТАЙКУН» через електронну систему обміну документами «ВЧАСНО» заяву про зарахування однорідних грошових вимог на суму 200'000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) Також ним 17.11.2025 р. була направлена Позивачу поштою цінним листом вищевказана заява про зарахування однорідних грошових вимог.

Відповідно у справі № 754/16610/25 за позовом Приватного підприємства «ТАЙКУ» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутній предмет спору, що в силу п. 2) ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Аналізуючи викладене представником відповідача підстави для закриття провадження у справі суд дійшов наступних висновків.

ОП КЦС вказала, що закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише в судовому засіданні.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) - https://reyestr.court.gov.ua/Review/99861085.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України): бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Поняття безспірності заборгованості та правила її визначення закріплені також у законодавстві про нотаріат та у законодавстві про банкрутство, але ці норми є спеціальними і за загальним правилом не підлягають застосуванню при визначенні заборгованості як безспірної при здійсненні правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

На даній стадії судового розгляду суд позбавлений можливості встановити: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань; однорідність вимог.

Зважаючи на викладене суд вважає клопотання передчасним і таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 200, 255 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання про закриття провадження у справі залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.А. Галась