Справа № 577/5378/25
Провадження № 2/577/65/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2026 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Галяна С.В.

за участю секретаря судового засідання Іваненко Н.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, крім того представником позивача надано клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи щодо визначення батьківства.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

За положеннями ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності умов, визначених у частині першій цієї статті, а саме: якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, та якщо сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, при цьому учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Крім того, у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, зокрема, висновку експертизи, у тому числі судової молекулярно-генетичної.

З огляду на це та зважаючи на предмет поданої до суду заяви, суд вважає, що заявлене клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи відповідає вимогам і ґрунтується на підставах, передбачених ч. 1 ст. 103 ЦПК України, оскільки викладені в ньому обставини потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, та сторонами не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, що передбачено ст. 109 ЦПК України.

При цьому, суд звертає увагу, що у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Відповідно до ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України).

За відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч.ч.1, 2 ст.128 СК України).

Ч. 1 ст. 10 СК України передбачено те, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Зважаючи на те, що чинним сімейним законодавством не визначено, яким чином встановлюється факт батьківства особи, яка зникла безвісти, то у такій ситуації належить виходити з аналогії закону і до виниклих правовідносин між сторонами застосовувати положення ст.130 СК України, яка регулює встановлення факту батьківства за рішенням суду у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини.

У Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що положення цього Закону, які стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Тому, наявні підстави для застосування до виниклих правовідносин положення ч. 1 ст.130 СК України.

Суд не приймає до уваги заперечення представника заінтересованої особи щодо визначення експертної установи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Згідно ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Ч. 3-5 ст. 103 ЦПК України встановлено, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку(комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібний значний проміжок часу, у відповідності до вимог ст. 252 ЦПК України на час проведення експертизи провадження у справі необхідно зупинити.

Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи має важливе значення для повного, об`єктивного і всебічного розгляду справи, тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 103-104,189,196-198,252,352-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Божок Оксани Миколаївни про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи задовольнити.

Призначити по цивільній справі № 577/5378/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства, судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

- чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним дідусем, тобто батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженого біологічною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

Проведення експертизи доручити фахівцям товариства з обмеженою відповідальністю «Мама Папа» (01601, м. Київ, вул. Тарасівська, 2/21, ), попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Про день та час проведення судової молекулярно-генетичної експертизи повідомити сторін по справі та зобов`язати з`явитися до установи.

Покласти на сторін обов`язок подати всі необхідні матеріали та документи, роз`яснивши положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Роз`яснити сторонам положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, згідно якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Проведення оплати вартості експертизи покласти на заявника ОСОБА_5 , яка попередньо оплачує проведення експертизи в розмірі, згідно з повідомленням установи.

Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи.

Про результати виконання даної ухвали повідомити суд негайно.

Ухвала, в частині зупинення провадження може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня оголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяС. В. Галян