Справа № 461/902/24 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В.
Провадження № 22-ц/811/726/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Савуляка Р.В.,Шандри М.М.,

Cекретар Іванова О.О.

відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 жовтня 2024 року у справі № 461/902/24 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь», в якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 02.07.2024, просить стягнути солідарно з відповідачів пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 422963,60 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 977531,00 грн. за договорами №156/08 від 11.01.2008, №28/2008ЛФ від 12.03.2008, №71/2008ЛФ від 18.06.2008 про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок за період з 01 лютого 2023 року по 30 квітня 2023 року включно.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 02 квітня 2012 року Галицьким районним судом м. Львова ухвалено рішення у справі № 2-851/11, яким вирішено стягнути з КС «Либідь» на його користь: 12 815,75 грн. заборгованості за депозитними вкладами від 11 січня 2008 року, 12 березня 2008 року та 18 червня 2008 року; 6 193,85 грн. відсотків на суми вкладів; 2 257,13 грн. відшкодування збитків, у зв`язку з інфляцією; 2 686,8 грн. пені, а всього - 23 953,53 грн. На виконання рішення суду, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, відкрито виконавче провадження № 43546093. Однак рішення суду не виконано та заборгованості не погашено, у зв`язку із чим, відповідно до пункту 2.7 договорів про внесення депозитних вкладів на депозитні рахунки, за період з лютого по квітень 2023 року нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 42963,60 грн. Відтак, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказаний розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з повернення депозитних вкладів. Окрім цього, позивач стверджує, що у зв`язку з порушенням КС «Либідь» своїх грошових зобов`язань за депозитними договорами, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в фізичному болі, внаслідок погіршення стану здоров`я, та душевних стражданнях через неможливість користуватися та вільно розпоряджатися належними йому грошовими коштами, яку оцінює в розмірі 977531,00 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 02 лютого 2024 року справу передано до Голосіївського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 травня 2024 року ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 02 лютого 2024 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди направлено до Галицького районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Заочне рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу, що в договорах про внесення депозиту, зокрема у п.2.7 зазначено,що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів , спілка виплачує члену КС пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення. Не погоджується з висновком суду про те, що строки кредитних договорів завершилися, оскільки у п. 1.2 укладених договорів не вказано про завершення строку договору, а лише вказано що термін договору складає 18 місяців з дня внесення депозиту, тобто у п.1.2 Договорів зазначено термін договору, а не строк дії Договору, як на це покликається суд. Стверджує, що на сьогоднішній день договори депозиту є діючими, а висновок суду про розірвання договорів на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2012 року є помилковим, оскільки резолютивна частина рішення не містить вказівок на те, що договори депозиту розірвано. Відповідач не надав суду доказів того, що депозит повернутий, а тому підстав для звільнення його від відповідальності немає. В постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13 вказано, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та до тих пір , поки зобов`язання не буде виконано . Період , за який нараховується пеня за порушення зобов`язання не обмежується. В частині відмови у задоволенні про стягнення моральної шкоди, суд усунувся від виконання обов`язків щодо встановлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів та надання їм правової оцінки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Ухвала судового засідання від 22 вересня 2025 року відповідачем не виконана.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачі по справі в судові засідання не з`являються, відсутні за вказаною адресою, а тому відповідно до ст.130 ЦПК України вважаються належно повідомленими.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що між Львівською філією кредитної спілки «Либідь» та позивачем ОСОБА_1 , як членом кредитної спілки, було укладено договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок (далі договори), а саме: №156/08 від 11.01.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року та №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року.

Згідно з договором №156/08 від 11.01.2008 року, ОСОБА_1 вносить депозитний вклад (далі депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 1000 грн. Термін Договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту. Процентна ставка по депозиту складає 21% річних від суми розміщеного депозиту.

Відповідно до договору №28/2008 від 12.03.2008 року, ОСОБА_1 вносить депозитний вклад (далі депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 5000 грн.. Термін Договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту. Процентна ставка по депозиту складає 23% річних від суми розміщеного депозиту.

Договором №71/2008 від 18.06.2008 року встановлено, що ОСОБА_1 вносить депозитний вклад (далі депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 4000 грн. Термін Договору складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту. Процентна ставка по Депозиту складає 23% річних від суми розміщеного депозиту.

Пунктом 2.7 кожного з наведених договорів передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів кредитна спілка виплачує члену кредитної спілки пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2012 року (справа №2-851/11), стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 12815 грн. 75 коп. боргу по депозитних вкладах; 6193 грн. 85 коп. відсотків на суму вкладів депозитів; 2257 грн. 13 коп. - відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією; 2686 грн. 80 коп. - пені, а всього: 23953 грн. 53 коп.

04.06.2014 року державним виконавцем Бубелою А.М. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження № 43546093 про примусове виконання виконавчого листа № 2/1304/149/2012, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 23953 грн. 53 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувшись до КС «Либідь» з вимогою про стягнення заборгованості по депозитних вкладах, нарахованих відсотків, відшкодування збитків, у зв`язку з інфляцією та пені та з моменту набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2012 року у справі № 2-851/11 договірні зобов`язання між сторонами припинились, тому вкладник має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення неустойки (пені) передбаченої умовами договору.

Такий висновок суду є правильним, однак поза увагою суду залишилось те, що позивач звернувся з позовом до Кредитної спілки «Либідь» та Львівської філії кредитної спілки «Либідь», однак філія не може бути стороною у справі.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша, третя статті 95 ЦК України).

Філії та представництва, а також відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, у яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Львівська філія КС «Либідь» є відокремленим підрозділом КС «Либідь», здійснює свою діяльність від імені та в інтересах КС «Либідь».

Отже, Львівська філія КС «Либідь» є відокремленим підрозділом, який не є юридичною особою, а отже не наділений цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі в частині вимог до філії.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у справі № 461/51/23.

Щодо вимог про стягнення пені.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Разом з тим, звертаючись із позовною заявою ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги про стягнення пені тим, що кредитна спілка не виконала зобов`язань щодо своєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів, передбачених укладеними між сторонами договорами. Підставою для нарахування пені вказав приписи пункту 2.7 кожного з трьох укладених договорів.

Згідно з цим пунктом у разі порушення строків повернення депозитних коштів та нарахованих процентів, кредитна спілка повинна сплатити пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка нараховується на прострочену суму за кожен день прострочення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа № 320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року встановлено, що строк дії договору про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок від 11 січня 2008 року № 156/08 сплив 11 липня 2009 року, договору від 12 березня 2008 року № 28/2008ЛФ 12 вересня 2009 року, а договору від 18 червня 2008 року № 71/2008ЛФ 18 грудня 2009 року.

Тобто з часу набрання законної сили цим рішенням, а саме 13 квітня 2012 року між сторонами припинилися договірні правовідносини з банківського вкладу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що після ухвалення рішення Галицьким районним судом м. Львова від 02 квітня 2012 року в справі № 2-851/11 між сторонами не існує споживчих (договірних) правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджена судовим рішенням, застосовується стаття 625 ЦК України, однак таких вимог у цій справі позивач не заявляє.

Доводи апеляційної скарги про те, що пунктом 2.7 укладених договорів передбачено, що кредитна спілка сплачує на користь вкладника пеню в розмірі облікової ставки Національного Банку України поза межами строку депозитного договору в разі несвоєчасного повернення депозиту, є самовільним тлумаченням договору.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не заявляв вимогу про дострокове розірвання договорів, а в резолютивній частині рішення суду не зазначалось, що договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок достроково розірвано, оскільки сторони узгодили, що строк договорів складає 18 календарних місяців з дня внесення депозиту, що свідчить про їх припинення. Після ухвалення рішення Галицьким районним судом м. Львова від 02 квітня 2012 року у справі № 2-851/11 між сторонами не існує споживчих (договірних) правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України. Отже, з моменту розірвання (припинення) договорів про внесення депозитного вкладу пеня не нараховується, як і припиняється нарахування передбачених договором процентів. Такий висновок Верховний Суд зробив у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 757/36706/20. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині стягнення пені, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги про стягнення пені

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні цієї вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки основна позовна вимога (про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами №156/08 від 11.01.2008, №28/2008ЛФ від 12.03.2008, №71/2008ЛФ від 18.06.2008) до задоволення не підлягає, то і похідна вимога - про стягнення моральної шкоди, також до задоволення не підлягає.

Однак такий висновок суду є помилковим, враховуючи наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц сформулювала висновок про те, що, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема в справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 461/5375/23 (провадження № 61-8883св24) стягнено з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 реалізував у провадженні № 461/5375/23 своє право на відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне повернення вкладів за договорами від 11 січня 2008 року № 156/08, від 12 березня 2008 року № 28/2008ЛФ та від 18 червня 2008 року № 71/2008ЛФ.

Чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав (висновки в постановах Верховного Суду від 05 березня 2024 року в справі № 686/23937/23, від 13 листопада 2023 року в справі № 686/13017/22, від 18 серпня 2023 року в справі № 686/10621/22, від 13 липня 2023 року в справі № 686/13391/22, від 22 листопада 2022 року в справі № 686/28957/21-ц, від 07 вересня 2022 року в справі № 686/19070/21).

З врахуванням зазначеного, у відшкодуванні моральної шкоди в цій справі позивачу необхідно відмовити саме з наведених вище підстав, тому мотивувальна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні щодо підстав відмови у позові про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.1,3,4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Львівської філії КС «Либідь» - скасуванню, провадження у цій частині закриттю, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди зміні в мотивувальній частині, рішення в частині відмови у стягненні пені слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1; 374 ч.1 п.1,2,4 ; 375,376 ч.1 п.1,3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської філії кредитної спілки «Либідь» скасувати.

Провадження у справі № 461/902/24 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської філії кредитної спілки «Либідь» закрити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди змінити, викласти мотивувальну частину судового рішення у цій частині в редакції цієї постанови.

В іншій частині заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному статтями 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 січня 2026 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра