Провадження № 2/204/1016/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати, загальний розмір яких становить 235 017,83 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по цивільній справі № 0418/3705/2012 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, позов ПАТ «КБ «НАДРА» задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за Договором «Автопакет» №745834/ФЛ від 11 січня 2008 року на загальну суму 371 932,84 грн. Судове рішення набрало законної сили 17.07.2012 року. В подальшому, 08.05.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» на підставі Договору № GL2N78545 про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., за реєстровим № 580, придбало у ПАТ «КБ «НАДРА» права вимоги щодо відповідача за кредитним договором. Обставини укладення кредитного договору та факт відступлення права вимоги від ПАТ КБ «НАДРА» до позивача щодо відповідачів за кредитним договором встановлено за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2022 року в межах справи № 201/10688/21. Таким чином, з 08 травня 2020 року новим кредитором відносно відповідачів є ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», яке набуло всіх прав попереднього кредитора ПАТ «КБ «НАДРА» відповідно до Договору відступлення. Станом на дату подання позову, відповідачі не виконали судове рішення та грошові кошти так і не повернули. Виходячи з того, що відповідач ухиляється від сплати грошових коштів згідно судового рішення № 0418/3705/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 371 932,84 грн., на користь позивача, у останнього наявні підстави для стягнення у судовому порядку 3% річних та сум інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, які є мірою відповідальності відповідачів. За розрахунками позивача ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» заявляє про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних витрат за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, загальний розмір яких становить 235 017,83 грн., з яких: відсотки річні 54 658,84 грн., інфляційні втрати 180 358,99 грн. У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 02 грудня 2025 року.

22 грудня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, з наведеними у позовній заяві обставинами не погоджується з огляду на наступне. Як зазначає представник відповідача, позивач ТОВ «ФК Факторинг» не набув процесуального статусу стягувача (правонаступника стягувача) за заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по цивільній справі №0418/3705/2012, яким з відповідача було стягнуто кредитну заборгованість. Зазначає, що вищевказане заочне рішення суду набуло чинності 17 липня 2012 року, однак ніколи ніким не було пред`явлено до виконання і строк пред`явлення його до виконання вже сплив, оскільки з набуття чинності рішенням минуло тринадцять років. В пункті 1.1 Кредитного договору зазначено, що зобов`язання виражено в іноземній валюті - доларах США, відтак, ч. 2 ст. 625 ЦКУ в частині стягнення індексу інфляції до цих правовідносин незастосовна. Щодо 3-х процентів річних зазначив, що пунктом 1.1.3 Кредитного договору встановлено плату за користування кредитом, яка складається з відсотків 14.15% та комісії 2%, у зв`язку з чим ч. 2 ст. 625 ЦКУ в частині стягнення 3-х відсотків річних до цих правовідносин незастосовна. Крім того, належного розрахунку позовної вимоги, виходячи з умов договору і валюти договору, позивачем суду не надано, чим порушено вимоги частини першої статті 81 ЦПК України. Судові витрати просив покласти на позивача та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. (а.с. 64-65).

Крім того, 22 грудня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду надійшла заява про закриття провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.73).

29 грудня 2025 року від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що до позивача, як правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА», за умовами Договору відступлення перейшли всі права первісного кредитора, відтак виконання судового рішення відповідачами на користь позивача було б належним виконанням зобов`язань. Позивач не позбавлений права ані на отримання суми, стягнутої з відповідачів за судовим рішенням, ані на отримання компенсації за невиконання відповідачами судового рішення за ст. 625 ЦК України. Саме зобов`язання не є натуральним, оскільки захищено судовим рішенням. Також зазначено, що резолютивною частиною судового рішення було вирішено стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у державній одиниці України гривні без зазначення валютного еквіваленту у доларах США, відтак судовим рішенням було «фіналізовано» заборгованість відповідачів за кредитним договором саме у гривні (а.с.76-78).

Ухвалою суду від 21 січня 2026 року провадження відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку зі смертю.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 було задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11.01.2008 року 371 932,84 грн. та у рахунок повернення судових витрат 3 219,00 грн., а разом 375 151,84 грн. (а.с. 46). Вказане рішення суду набрало законної сили 17 липня 2012 року.

08 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» було укладено договір № GL2N78545 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 580. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитним договорами (договорами про надання кредиту/овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (а.с.16-17).

Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та Боржників/Поручителів, Заставодавців/Дебіторів за такими договорами до Договору про відступлення прав вимоги № GL2N78545 від 08 травня 2020 року (далі - реєстр) до Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11.01.2008 року «Автопакет» укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості у валюті кредитування долар США (код 840) становить 61 690,66 доларів США, з яких основний борг - 22 175,06 доларів США, проценти - 39 516,60 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день відступлення прав вимоги становить: загальна сума заборгованості - 1 654 450,97 грн., з яких: основний борг 594 701,85 грн., відсотки 1 059 749,12 грн., порядковий номер за реєстром № 306 (а.с. 18-29).

Надаючи оцінку реєстру та визначеному в ньому розміру заборгованості за кредитним суд зазначає, що згідно п. 1.1.4. кредитного договору № 745834/ФЛ від 11.01.2008 року «Автопакет» сторони обумовили термін повернення кредиту до 10 січня 2015 року (а.с. 37 зв.бік).

З рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 вбачається, що ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовною заявою 30 травня 2012 року (а.с. 46).

Звернувшись до суду до закінчення строку кредитування кредитодавець змінив строк повернення кредитних коштів, внаслідок чого було ухвалено рішення суду на користь банку про стягнення усієї суми заборгованості за кредитом до настання строку повернення кредиту.

Тобто, Банк такими діями змінив строк повернення кредиту, який в даному випадку вважається таким, що настав з часу звернення банку з позовом до суду - 30 травня 2012, а тому нарахування відсотків за кредитним договором після зміни строку кредитування та пред`явлення вимоги про дострокове повернення усієї суми заборгованості, є протиправним, суперечить вимогам Закону та умовам укладеного між сторонами кредитного Договору.

З рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 також вбачається, що заборгованість заявлена ПАТ КБ «Надра» до стягнення станом на 04.04.2012 року становила 46 562,03 доларів США, що за курсом НБУ було еквівалентно 371 932,84 грн.

Натомість, у реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та Боржників/Поручителів, Заставодавців/Дебіторів за такими договорами до Договору про відступлення прав вимоги № GL2N78545 від 08 травня 2020 року розмір заборгованості визначений в значно більшому розмірі, а саме у розмірі 61 690,66 доларів США, що еквівалентно 1 654 450,97 грн.

Отже, судом встановлено, що незважаючи на наявність рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11.01.2008 року 371 932,84 грн., первісний кредитор - ПАТ КБ «Надра» продовжував всупереч вимогам Закону нараховувати відсотки за договором, внаслідок чого розмір заборгованості збільшувався, та у подальшому права вимоги за кредитним договором були придбані позивачем по даній справі у розмірі значно більшому, ніж визначений рішенням суду.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що станом на день укладення 08 травня 2020 року договору № GL2N78545 про відступлення прав вимоги, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 боржником ОСОБА_1 або поручителем ОСОБА_2 виконано не було.

Звертаючись у листопаді 2025 року до суду з даним позовом позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» на підставі статті 625 ЦК України просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних та інфляційні втрати за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року включно, загальний розмір яких становить 235 017,83 грн., з яких: 3 % річних 54 658,84 грн., інфляційні втрати (інфляційне нарахування) 180 358,99 грн., посилаючись при цьому на те, що на даний час рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 відповідачами не виконано.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що дійсно, ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 625 ЦК України.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 на теперішній час відповідачем ОСОБА_1 не виконано та заборгованість за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11 січня 2008 року частково, або в повному обсязі не погашена.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 на теперішній час відповідачем ОСОБА_1 не виконано та заборгованість за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11 січня 2008 в повному обсязі не погашена, виключає можливість застосування судом до відповідача ОСОБА_1 відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких достатніх підстав вважати, що відповідач ОСОБА_1 на теперішній час не виконав рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 та не погасив заборгованість за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11 січня 2008 року, що давало б суду підстави притягнути ОСОБА_1 до передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, під час розгляду даної справи судом не встановлено, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У частині 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, про що зазначено у частині 7 статті 81 ЦПК України.

Як встановлено судом та визнавалось сторонами, виконавчий лист щодо виконання рішення суду по справі № 0418/3705/2012 не був пред`явлений стягувачем до виконання.

Оскільки під час розгляду справи не доведено факту невиконання ОСОБА_1 рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 та факту наявності на теперішній час у ОСОБА_1 заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс», то у суду відсутні будь-які підстави вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» має право вимагати стягнення з ОСОБА_1 на його користь 3 % річних на суму боргу за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11 січня 2008 року у розмірі 54 658,84 грн.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 3 % річних є недоведеними.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» в частині стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року включно у розмірі 180 358,99 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

В даному випадку, як вбачається з рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012, кредит за кредитним договором №745834/ФЛ від 11 січня 2008 року був наданий ПАТ КБ «Надра» відповідачу саме в іноземній валюті долар США.

Оскільки грошове зобов`язання виникло з рішення суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором №745834/ФЛ від 11 січня 2008 року вираженим в іноземній валюті долар США, то передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат відсутні.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою.

Однак, на теперішній час судом не встановлено порушення відповідачем ОСОБА_1 прав позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс».

При цьому, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що відповідач порушив ці права.

З огляду на вищевикладене, оскільки матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012 на теперішній час відповідачем ОСОБА_1 не виконано та заборгованість за кредитним договором №745834/ФЛ від 11 січня 2008 року не погашена, а також враховуючи відсутність передбачених законом підстав для стягнення інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання вираженого у іноземній валюті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» про стягнення з ОСОБА_1 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу за кредитним договором №745834/ФЛ від 11 січня 2008 року задоволенню не підлягають.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Також суд враховує, що позов позивачем подано з приводу невиконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло з рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року по справі № 0418/3705/2012, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Тобто, сторонами по справі № 0418/3705/2012 були ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Однак, позивач придбавши 08 травня 2020 року у ПАТ КБ «Надра» права вимоги за кредитним договором № 745834/ФЛ від 11.01.2008 року «Автопакет» укладеним з ОСОБА_1 , набув прав кредитора у зобов`язанні, яке виникло з Кредитного договору.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» зверталося до суду з заявою про заміну стягувача у справі № 0418/3705/2012, або про заміну сторони виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» на теперішній час не набуло процесуального статусу сторони у справі № 0418/3705/2012 щодо виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2012 року, звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст. 625 ЦКУ за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло з зазначеного рішення суду, є передчасним.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Крім того, щодо заяви відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Гуміров О.І., що підтверджується Ордером на надання правничої допомоги, серія ВН №1627189 від 17 грудня 2025 року (а.с.66) та Договором № 48 про надання правничої (правової) допомоги від 17 грудня 2025 року (а.с. 67-69).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутній детальний опис робіт та розрахунок витрат на правову допомогу, а також документальне підтвердження їх понесення відповідачем.

Враховуючи викладене, оскільки, представником відповідача не надано суду детального опису робіт та розрахунку витрат на правову допомогу, як і не підтверджено факту понесення таких витрат належними доказами, заява відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 15, 16, 625 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез