Провадження № 6/522/35/26
УХВАЛА

02 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гресько Б.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2025 року Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, тобто, з 12.12.2025 року до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у якому заявник просив визнати судовий наказ, виданий Приморським районним судом м. Одеси 18.12.2025 року у справі №522/26907/25-Е таким що не підлягає виконанню.

У період з 22 грудня 2025 року по 27 січня 2026 року головуюча суддя Косіцина В.В. перебувала у щорічній відпустці.

Засідання по справі для вирішення заяви призначено на 02 лютого 2026 року.

У судове засідання, призначене на 02 лютого 2026 року з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Клочко Святослав Ігорович. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Клочко Святослав Ігорович просив задовольнити заяву у повному обсязі та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 зазначено, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Таким чином, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Відповідно до ч.3 ст.164 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_2 на підтвердження того, що дитина проживає разом із нею подала суду копії витягів з реєстру територіальної громади від 02.12.2025 року №2025/018066508 та від 09.12.2025 року №2025/018388469.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник вказує, що на момент видачі судового наказу неповнолітня дитина проживає разом із батьком, який здійснює його виховання на утримання. Зазначає, що реєстрація місця проживання дитини не є доказом проживання сина з матір`ю.

Проте, зазначаючи про те, що дитина проживає з ним та він здійснює її виховання та утримання, ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які б підтверджували зазначені доводи, у зв`язку з чим, підстави вважати, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок зі сплати аліментів відсутні.

Також вказує, що під ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи.

Проте, вказана обставина не може бути матеріально-правовою або процесуально-правовою підставою для визнання судового наказу таким, що підлягає виконанню, оскільки, відповідно до ч.1 ст.192 СК України, погіршення здоров`я може бути підставою для зміни розміру аліментів.

Тому, оскільки заявником не доведено наявність матеріально-правових та процесуально-правових підстав для визнання судового наказу таким, що підлягає виконанню, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 44, 72, 197, 257, 353 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 лютого 2026 року.

Суддя Косіцина В.В.

02.02.26