Справа № 146/1094/25
Провадження № 22-з/801/9/26
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Оніщук В. В.
02 лютого 2026 рокуСправа № 146/1094/25м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія Рубікон»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження заяву адвоката Гнатюка В`ячеслава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення судових витрат,
У провадженні Вінницького апеляційного суду перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Юридична компанія Рубікон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2026 року апеляційну скаргу адвоката Гнатюка В. О. в інтересах ОСОБА_1 було задоволено.
Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року скасовано.

В задоволенні позову ТОВ «Юридична компанія Рубікон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

21 січня 2026 року до Вінницького апеляційного суду надійшла заява адвоката Гнатюка В. О., подана через систему «Електронний суд», про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення зі ТОВ «Юридична компанія Рубікон» на користь ОСОБА_1 понесених нею судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 під час розгляду справи представляв адвокат Гнатюк В. О. на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 18 вересня 2025 року та ордеру.

Про намір стягнення судових витрат на правничу допомогу адвокат заявляв у апеляційній скарзі, отже, строк на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не пропущений.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн адвокат Гнатюк В. О. надав витяг з договору про надання правової допомоги № б/н від 18 вересня 2025 року, акт приймання-передачі послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 20 січня 2026 року, відповідно до якого послуги за Договором про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 18 вересня 2025 року надані в повному обсязі виконавцем та прийняті в повному обсязі замовником. Виконавець виконав, а Замовник прийняв наступні послуги:

1. Консультування клієнта по справі №146/1094/25;

2. Аналіз нормативно правової бази по справі №146/1094/25;

3. Складання процесуальних документів по справі № 146/1094/25 до Томашпільського районного суду Вінницької області;

4. Участь в судовому засіданні по справі №146/1094/25 в Томашпільському районному суді Вінницької області;

5. Написання Апеляційної скарги по справі №146/1094/25.

Вартість наданих послуг складає 20 000 гривень.

На підтвердження оплати вказаної суми надано відповідний прибутковий касовий ордер від 20 січня 2026 року.

Також до заяви про стягнення судових витрат було долучено докази її надсилання представнику ТОВ «Юридична компанія Рубікон».

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Проте як вбачається із матеріалів справи, станом на 02 лютого 2026 року правом на заперечення проти заявленого розміру судових витрат ТОВ «Юридична компанія Рубікон» не скористалося.

Враховуючи викладене, а також відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юридична компанія Рубікон» за недоведеністю, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 246, 270 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Заяву адвоката Гнатюка В`ячеслава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія Рубікон» на користь ОСОБА_1 20 000 грн понесених нею судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук