Справа № 496/837/26
Провадження № 2/496/2181/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Портна О.П., вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, в особі представника, звернувся до суду з вказаним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 року, цивільну справу № 496/837/26 було передано до провадження головуючій судді Портній О.П.

Суддя перевіривши матеріали позовної заяви, прийшла до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ЗУ «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що відповідно до копій Постанов від 13.09.2016 року Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, щодо ОСОБА_1 відкриті виконавчі провадження №№ 52204323, 52203861, з примусового виконання виконавчого листа № 516/159/15-ц, виданого 23.05.2016 року Теплодарським міським судом Одеської області, у якому він є боржником. Матеріали справи не містять копій постанов про закриття виконавчого провадження. Позивачем заявлено вимогу про скасування арешту, накладеного державним виконавцем на підставі постанов про арешт майна боржника № 52203861 від 18.09.2017 року та № 52204323 від 19.03.2018 року, в рамках виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , чим констатував, що він є стороною відповідних виконавчих проваджень.

Встановивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд дійшов висновку, що позивач не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Подібний висновок щодо порядку пред`явлення позовів про зняття арешту з майна викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 658/715/16-ц та Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 554/7908/17-ц, від 19.01.2022 року у справі № 577/4541/20, від 23.01.2025 року у справі № 947/14027/24 та підтверджується змістом ст.ст. 447, 451 ЦПК України, ч. 1 ст. 59, ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, необхідно розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Позов пред`явлено боржником виконавчого провадження щодо виконавчих дій, які здійснюються під час виконання рішення суду, тому відсутні підстави для зняття арешту з майна судом. Позивачем обраний неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки питання зняття арешту під час здійснення виконавчого провадження, має розглядатися в порядку оскарження дій або бездіяльності державного виконавця. (Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2025 року по справі № 947/14027/24 (провадження № 61-111ск25)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 186, 353, 354ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя О.П. Портна