УХВАЛА

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 752/23748/25

провадження № 61-653ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кравцем Ігорем Вікторовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про встановлення факту батьківства стосовно дитини після смерті батька,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту батьківства стосовно дитини після смерті батька.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня

2025 року направлено за підсудністю на розгляд до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області матеріали заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про встановлення факту батьківства стосовно дитини після смерті батька.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У січні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Кравцем І. В., на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, в якій заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Згідно з доповідною запискою начальника відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду від 26.01.2026 № 80/0/214-26 під час внесення даних до реєстраційно-моніторингової картки касаційного провадження № 61-653ск26 у справі № 752/23164/25 було допущено технічну помилку у номері справи.

У зв`язку із цим касаційному провадженню за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року було помилково присвоєно інший єдиний унікальний номер справи «752/23164/25» замість «752/23748/25».

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень предметом судового розгляду у вказаній справі є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, учасники процесу: ОСОБА_2 , Служба безпеки України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Оскільки на етапі надходження процесуального документу до офісу судді виявити технічну помилку не вдалося, касаційне провадження у справі № 752/23164/25 ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2026 року було залишено без руху для усунення недоліків.

Після з`ясування усіх вищенаведених обставин технічну помилку було усунуто.

Касаційна скарга ОСОБА_1 стосувалася справи № 752/23748/25 про встановлення факту батьківства стосовно дитини після смерті батька.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Дослідивши матеріали касаційної скарги заявника, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на оскаржуване судове рішення з таких підстав.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30,

32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України та пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду після перегляду в апеляційному порядку не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на вищевикладене та відповідно до наведених положень ЦПК України, не може бути предметом перегляду у касаційному порядку й постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно з вимогами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), передбачено, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кравцем Ігорем Вікторовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про встановлення факту батьківства стосовно дитини після смерті батька відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник