Справа № 346/2938/25
Провадження № 22-ц/4808/204/26
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О. В.,

суддів: Мальцевої Є. Є., Томин О. О.

з участю секретаря Кузнєцова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради на рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 листопада 2025 року, у складі судді Калинюка О. П., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Боднарук Василь Васильович, до комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Коломийська центральна районна лікарня» про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Позов обґрунтовано тим, що 08.04.2020 до хірургічного відділення структурного підрозділу «Дитяча лікарня» КНП «Коломийська центральна районна лікарня» госпіталізовано дочку позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з діагнозом «гострий апендицит». Було заплановано ургентне оперативне втручання під загальним знеболенням в умовах штучної вентиляції легень.

Після транспортування дитини в операційну та під час проведення внутрішньовенного наркозу у хворої виникла клініка анафілактичного шоку. Вжиті заходи протишокової терапії виявились неефективними та о 01:55 09.04.2020 констатовано біологічну смерть дитини. Діагноз: гострий апендицит, анафілактичний шок, гостра серцево-судинна недостатність, синдром Мендельсона .

Зазначає, що за умови належної та повної передопераційної підготовки настання смерті дитини можна було б уникнути. Однак лікар ОСОБА_2 - дитячий анестезіолог СП «Дитяча лікарня» КНП «Коломийська центральна районна лікарня», який мав відповідну кваліфікацію, будучи відповідальним за забезпечення кваліфікованого проведення анестезії перед оперативним втручанням, під час доопераційного обстеження хворої в хірургічному відділенні вказаного лікувального закладу неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, і такими діями спричинено тяжкі наслідки - смерть дитини.

За вказаним фактом здійснювалося досудове розслідування Коломийським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в межах кримінального провадження № 1000129 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

В цьому кримінальному провадженні ОСОБА_2 визнавав свою винуватість у вчиненні вищевказаних діянь, однак, ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.05.2025 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та внаслідок цього закрито вказане кримінальне провадження.

Позивачка понесла витрати на поховання дочки у розмірі 15 200 грн, а також 120 000 грн на спорудження надмогильного пам`ятника. Загальна сума майнової шкоди становить 135 200 грн.

Крім того, у зв`язку зі смертю єдиної дочки позивачці заподіяно значну моральну шкоду, що проявилась у різкому погіршенні стану здоров`я, необхідності постійного лікування та втраті сенсу життя. Станом час звернення до суду проблеми зі здоров`ям тривають. Розмір моральної шкоди оцінено у 500 000 грн.

Зазначала, до часу звернення до суду ні відповідачем КНП «Коломийська центральна районна лікарня», ні лікарем ОСОБА_2 не відшкодовано ані майнову, ані моральну шкоду.

Позивачка просила стягнути з КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради на її користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 135 200 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн, а також судові витрати, понесені нею за надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Коломийського районного суду від 12 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, в розмірі 135 200 грн; відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в розмірі 300 000 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради Кошкін А. Є. подав апеляційну скаргу. Вважаєрішення суду незаконним, оскільки у ньому неправильно встановлені та не доведені обставини, що мають значення для справи які суд вважав встановленими, а також неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Вважає, що обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 є безпідставними та не відповідають дійсності.

Позивачка у позові посилалась на те, що на підставі кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0001029 від 09 квітня 2020 року, лікаря КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР ОСОБА_2 притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 140 КК України.

Однак, 30 квітня 2025 року ОСОБА_2 і його захисниця подали до суду клопотання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

З огляду на те, що злочин, передбачений частиною 2 статті 140 КК України не відноситься до особливо тяжких злочинів, а є нетяжким злочином, суд не вбачав підстав для застосування частин 4-6 статті 49 КК України.

Суд задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 і його захисниці про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, тому цивільний позов, на підставі ч.1 та ч.3 ст.129 КПК України, залишено без розгляду.

Враховуючи те, що при розгляді судом кримінального провадження №0001029 від 09 квітня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.2 ст.140 КК України, його не було визнано винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, підстав для задоволення позову немає.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Правом на подачу відзиву інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 та її представник Боднарук В. В. заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради у судове засідання апеляційного суду не з`явився, в апеляційній скарзі просив здійснювати розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_2. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд перш що інстанції виходив з того, що надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника, суд вважав повністю обґрунтованою вимогу про відшкодування майнової шкоди в заявленому розмірі, тобто 135 200 грн та визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням всіх обставин даної справи у розмірі 300 000 грн.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до змісту обвинувального акту, складеного в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2020 року за № 0001029, 08.04.2020 року о 21 год. 53 хв. до хірургічного відділення СП «Дитяча лікарня» КНП «Коломийська ЦРЛ» із діагнозом гострий апендицит було госпіталізовано ОСОБА_3 . Під час огляду вказаної хворої лікуючим лікарем констатовано діагноз: гострий апендицит. Показано оперативне лікування в ургентному порядку під загальним знеболенням в умовах ШВЛ. Під час проведення внутрішньовенного наркозу відмічається клініка анафілактичного шоку. З 23.05 год. розпочато протишокову терапію яка виявилась неефективною та о 01.05 год. 09.04.2020 року констатовано біологічну смерть. Діагноз: Гострий апендицит. Анафілактичний шок. Гостра серцево-судинна недостатність. Синдром Мендельсона.

Відповідно до «Локального Протоколу лікування гострого апендициту у дітей» затвердженого наказом МОЗ України від 30.03.2004 N?55-Адм. Та Локального клінічного протоколу надання анестезіологічної допомоги дітям в Коломийській дитячій лікарні» затвердженого наказом по КД 10.04.201, визначено права та обв`язки лікаря анестезіолога.

Таким чином, несучи персональну відповідальність за забезпечення кваліфікованого проведення анестезії перед оперативним втручанням, ОСОБА_2 , маючи усі наявні умови та можливості для її проведення, володіючи достатнім кваліфікаційним рівнем, та не використавши ці знання та навички при наданні медичної допомоги, маючи право відтермінувати початок операції, недбало та несумлінно відносячись до своїх професійних обов`язків, не провів відповідну передопераційну підготовку пацієнтки, а саме: не вжив заходів щодо декомпресії (зондування) шлунка, в результаті чого після введення міорелаксанту короткої дії дітіліну на етапі ввідного наркозу, призвело до декомпенсації кровообігу і зменшення венозного повернення та серцевого викиду, регургітації (пасивного викиду шлункового вмісту в ротову порожнину) та аспіраційного синдрому.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 25.02.2021 встановлено, що відсутність показника гематокриту та недооцінка клінічних проявів дегідратації не дозволили оцінити стан дитини та адекватно провести передопераційну інфузійну терапію. Тривалість доопераційної підготовки вказаної дитини була короткою, не вжито заходів щодо декомпресії (зондування) шлунка. При цьому, незважаючи на неповне проведення обстеження цієї дитини, останню транспортовано в операційну палату, де під час проведення внутрівенного наркозу хворій відмічається клініка анафілактичного шоку та о 01 год. 55 хв. констатовано біологічну смерть.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 25.02.2021 року недооцінка стану згаданої дитини, відсутність заходів щодо декомпресії (зондування) шлунка на фоні введення комплексу препаратів анестезіологічного забезпечення могли сприяти розвитку декомпенсації кровообігу та аспіраційного синдрому, та можуть перебувати в опосередкованому зв`язку з настанням її смерті. Отже, між допущеними лікарем дитячим-анестезіологом порушеннями під час проведення оперативного лікування і смертю цієї дитини є опосередкований причинний зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи відповідальним за забезпечення кваліфікованого проведення анестезії перед оперативним втручанням, під час доопераційного обстеження хворої в хірургічному відділенні СП «Дитяча лікарня» КНП «Коломийська ЦРЛ», ІНФОРМАЦІЯ_2 неналежно виконав свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, і як наслідок спричинив тяжкі наслідки вказаній дитині, а саме смерть останньої.

Відповідно до висновку експерта № 140 від 17.03.2021, наданого за наслідками проведення комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 , її смерть настала від алергічної реакції організму на введення одного з медичних препаратів під час премедикації чи наркозу, що ускладнилося анафілактичним шоком з розвитком гострої легенево-серцевої недостатності.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.05.2025, постановленою у справі № 346/5580/24, задоволено клопотання ОСОБА_2 та його захисниці про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.140 КК України на вказаній підставі та закрито зазначене кримінальне провадження. Пред`явлений в даному кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 643 200 грн, завданої вчиненням злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, залишено без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).

Відповідно до ч.1 с. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

У справі, яка переглядається, установлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.05.2025, постановленою у справі № 346/5580/24, задоволено клопотання ОСОБА_2 та його захисниці про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.140 КК України на вказаній підставі та закрито зазначене кримінальне провадження.

Таким чином кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями лікаря ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, та настанням шкідливих наслідків для позивача, суд першої інстанції, на підставі наявних у справі доказів правильно вважав, що розмір майнової шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачці 135 200 грн, підтверджується наданими позивачем письмовими доказами.

Що стосується вимог позовної заяви про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Суд першої інстанції врахувавши встановлені по справі обставини, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 настали тяжкі наслідки для позивачки у вигляді смерті її малолітньої дочки, що такі наслідки є незворотними, спричинили глибокі тривалі моральні страждання позивачки, у позивачки діагностовано розлади здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат за професійну правничу допомогу, то суд першої інстанції дав належну правову оцінку поданим стороною позивача доказам щодо понесення таких судових витрат.

Судом, зокрема, взято до уваги квитанції до прибуткового касового ордера № 11 та № 13, акт виконаних робіт у кримінальному провадженні від 25.10.2024 року, акт виконаних робіт від 09.06.2025 року, згідно яких адвокат Боднарук В. В. надав позивачці юридичні послуги, а позивачка прийняла надані послуги на загальну суму 16 000 грн.

Адвокатом надано наступні послуги: участь в досудовому слідстві, підготовка клопотань у кримінальному провадженні та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження при відкритті таких матеріалів; участь в судовому розгляді, підготовка клопотань та цивільного позову, подання такого позову; ознайомлення з матеріалами кримінального провадження після постановлення ухвали суду; підготовка цивільного позову, його подання та участь в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати (крім судового збору), пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи надані стороною позивачки докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, співмірність витраченого часу адвоката та вартості послуг, виходячи з принципів розумності та співмірності, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, понесених на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 8 000 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку що матеріали справи містять належні та допустимі докази про факт завдання шкоди за участю відповідача та розмір завданої шкоди, а відтак правильно частково задовольнив позив ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 листопада 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2026 року.

Головуюча О. В. Пнівчук

Судді: Є. Є. Мальцева

О. О. Томин