Провадження № 2/641/199/2026 Справа № 641/8368/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Білоконь І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № Z62.00508.007008500 від 15.09.2020 в розмірі 173694,62 грн., відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту та страхування № Z62.00508.007008500, за умовами якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в сумі 99950,00 строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 07.07.2023 виникла заборгованість в розмірі 91695,56 грн. заборгованість за основним боргом, 21635,87 грн. заборгованість за відсотками, 60363,19 грн. заборгованість за комісіями.

07.07.20243 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 070729023, відповідно до умов якого останньому передано право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором № Z62.00508.007008500 від 15.09.2020, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Відповідачем ОСОБА_1 до суду надано відзив, з якого вбачається, що вимоги про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором він не визнає, оскільки позов подано не повноважною особою, до позовної заяви не додано обґрунтованого розрахунку ціни позову, заявлена сума основного боргу не співпадає із сумою, що вказана в паспорті кредиту, в розрахунку заборгованості не враховані проведені ним оплати за кредитом. При цьому, ані АТ «Ідея Банк», ані позивач не звертались до нього з питань врегулювання повернення кредиту в безспірному порядку, а про відступлення права вимоги його навіть не було повідомлено.

Також відповідач вказує, що за умови ухвалення судового рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором він просить застосувати розстрочення виконання у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, він є інвалідом 2 групи, в нього онкологічне захворювання.

Від представника позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що при укладенні договору сторонами були визначені та погоджені між собою усі істотні умови надання кредиту, а також порядок отримання позичальником кредитних коштів. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника ОСОБА_1 , усі нараховані відсотки нараховувались виключно первісним кредитором.

У судове засіданні представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справим за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Лук`янчиков Ю.М. у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючи на необґрунтованість заявленої суми боргу.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

15.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту та страхування № Z62.00508.007008500, за умовами якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в сумі 99950,00 строком на 60 місяців до 15.09.2025 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних.

Пунктом 1.7 договору визначено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 86913,04 грн. на рахунок позичальника, відкритий в АТ «Ідея Банк», а позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 13036,96 грн. згідно з умовами Договору добровільного страхування життя на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя».

Договір кредиту та страхування № Z62.00508.007008500 від 15.09.2020, Паспорт споживчого кредиту, який є Додатком № 1 до Договору кредиту та страхування № Z62.00508.007008500 від 15.09.2020, та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписані особисто позичальником ОСОБА_1 .

Кредитні кошти у порядку, визначеному кредитним договором, були видані ОСОБА_1 , що підтверджується ордером-розпорядженням № від 15.09.23020, ордером-розпорядженням № 2 від 15.09.2020.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов укладеного договору станом на 07.07.2023 наявна заборгованість в розмірі 173694,62 грн., з яких заборгованість за основним боргом 91695,56 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 21635,87 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 60363,19 грн.

07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого останньому передано право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно Витягу з Реєстру Боржників № 1 від 07.07.2023 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 АТ «Ідея Банк»передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00508.007008500 від 15.09.2020 в розмірі 173694,62 грн., з яких заборгованість за основним боргом 91695,56 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 21635,87 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 60363,19 грн.

Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування».

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінивши надані докази, суд зазначає, що позивачем доведено укладення 15.09.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Договору кредиту та страхування № Z62.00508.007008500 від 15.09.2020, надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 99950,00 грн., з яких 13036,96 грн. - страховий внесок, а 86913,04 грн. - кошти для власних потреб.

Таким чином, банк взяті на себе зобов`язання за договором виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти не повернув в повному обсязі, відсотки за користування кредитними коштами не сплачував в повному обсязі, а тому заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками підлягає стягненню з відповідача.

Відносно пред`явленої до стягнення заборгованості за комісіями, які ще позивач визначає як прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 60363,19 грн., суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», який діяв на час укладення спірного кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданих до суду, неможливо встановити, яка саме комісія (її вид), за який період та у зв`язку з чим нарахована відповідачу. Крім того, з наданих до суду доказів неможливо встановити, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту.

При оцінці доказів та оцінці аргументів суд також враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 60363,19 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення, суд вказує, що у частині 1 ст. 435 ЦПК України закріплене положення, відповідно до якого, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року зазначено, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Враховуючи викладене, питання щодо розстрочки виконання судового рішення має розглядатися на стадії виконання цього судового рішення за наявності на цей час обставин, які унеможливлюють його виконання.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідача ОСОБА_1 як інваліда 2 групи звільнено від сплати судового збору, а тому належний до стягнення в пропорційному відношенні до задоволених вимог судовий збір в розмірі 1751,24 грн. має бути компенсований за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № Z62.00508.007008500 від 15.09.2020 в розмірі 113331,43 грн. (сто тринадцять тисяч триста тридцять одна гривня 43 коп.)

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.

Суддя Д.Є.Боговський