Номер провадження2/465/732/26
Справа № 1326/8748/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2026 р. м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Баран О.І.,

з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу:

за позовом

позивачі:

ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_5

ОСОБА_6

(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ),

ОСОБА_7

ОСОБА_8

(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ),

відповідач: ОСОБА_9 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ),

предмет позову: усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями, що перебувають у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися із указаним позовом до Франківського районного суду м. Львова 12.10.2012, відповідно до якого просять суд зобов`язати відповідача:

усунути перешкоди у користуванні майном спільної сумісної власності, зокрема, горищем будинку АДРЕСА_4 .

привести горище у житловому будинку АДРЕСА_4 до попереднього стану.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.11.2012 вжито заходів забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які будівельні дії, пов`язані із реконструкцією квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_4 (том.1 а.с. 56).

10 грудня 2012 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву (том.1 ас. 80-115).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.12.2012 скасовано заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 02.11.2012 (том.1 а.с. 124).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.01.2013 задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_10 про зупинення провадження. Провадження у вказаній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Галицького районного суду м. Львова по справі за адміністративним позовом позивачів до Департаменту містобудування, управління архітектури Департаменту містобудування, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та скасування наказу департаменту містобудування №А-93 від 28.04.2010 «Про затвердження ОСОБА_9 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_4 » (том.1 а.с. 134).

Провадження у справі відновлено 07.10.2015, після перегляду постанови Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2013 по справі №1304/10452/12 та залишення її без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2015 (том.1 а.с. 161).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016 постанову Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2013 по справі №1304/10452/12 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1, а.с. 242-244).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2016 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Департаменту містобудування, управління архітектури Департаменту містобудування, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та скасування наказу департаменту містобудування №А-93 від 28.04.2010 «Про затвердження ОСОБА_9 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_4 » (тобто справи №1304/10452/12) (том.1 ас. 248).

Згідно з повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2019 указана справа передана до провадження судді Кузя В.Я.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15.08.2019 справу прийнято до розгляду без поновлення провадження у справі (том.1 ас. 255).

На підставі розпорядження керівника апарату № 377/Р від 21.10.2025, відповідно до п.2.3, п.п.2.3.43, 2.3.44, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 1326/8748/2012.

Згідно з повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 указана справа передана до провадження судді Баран О.І.

Встановлено, що з травня 2016 року ніхто із учасників справи не цікавився станом відомого їм судового провадження.

Суд оцінить триваючу пасивну поведінку з урахуванням наявної у позивачів можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає від судів активного управління процесом, використання заходів примусу та забезпечення добросовісності учасників.

Дотримуючись указаних вимог судом вжито заходів для перевірки подальшого існування підстав, що слугували підставою для зупинення провадження у справі.

Встановлено, що після зупинення провадження у справі у Єдиному реєстрі судових рішень оприлюднено результати розгляду справи №1304/10452/12, зокрема:

- рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.02.2021 у справі №1304/10452/12, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_11 про визнання дій незаконними, визнання незаконним та скасування наказу; скасовано заходи забезпечення адміністративного позову накладені ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.11.2012 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94983967);

- постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі № 1304/10452/12 (провадження № А/857/7664/21), якою скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.02.2021 у справі №1304/10452/12. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-93 від 28.04.2010 «Про затвердження ОСОБА_9 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_5 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_4 », визнано неправомірними дії Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради при видачі висновків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401, визнано неправомірними дії Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради при видачі висновків від 07.09.2009 №04/3566 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99250326);

- постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 1304/10452/12 (провадження № К/9901/40298/21, К/9901/38091/21), якою скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.02.2021 змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову, а в іншій частині залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103128751).

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Указане також додатково підтверджується даними Галицького районного суду м. Львова, наданими листом від 09.12.2025.

Суд констатує, що учасники справи не були позбавлені можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень та ознайомитися з постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022, яку направлено до Єдиного реєстру судових рішень та оприлюднено 14.02.2022.

Встановивши указані обставини ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.11.2025 провадження у справі відновлено, суд також визнав обов`язковою явку в судове засідання позивачів та відповідача.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27.11.2025 скеровано всім учасникам справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта»: R85, R10, R92, R62, R13, R44, R88, R97, R07). Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою (том 3 а.с. 18-35).

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Крім цього, відповідно до п. 31, 32 рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2021 у справі «Сидоренко Світлана Василівна проти України», заява №73193/12 («Svitlana Vasylivna Sydorenko against Ukraine», https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22itemid%22:[%22001-208971%22]), хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені.

Судові засідання призначалися неодноразово.

У чергове судове засідання, призначене на 02.02.2026, сторони повторно не з`явились, явки своїх представників не забезпечили, заяв та клопотань не подавали.

Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта»: R20, R04, R84, R27, R44, R05, R50, R83, R32, R88) (том 3 а.с. 45-74).

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальної дії.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Основними, проголошеними Конституцією України (ст. 129), засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; розумні строки розгляду справи судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 2, 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи. Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України учасників справи зобов`язано: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому, позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності належно повідомленого учасника справи, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відтак норми ч. 5 ст. 223 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Тож, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання, а також в даному разі визнання його явки обов`язковою.

У зв`язку із неявкою позивачів суд не має можливості з`ясувати усіх обставин справи, здійснити її повний та об`єктивний розгляд, встановити інші обставини, які мають значення для справи.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поряд з цим, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пп. 9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, суд зобов`язаний відповідним чином реагувати на недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, якщо його явка визнана обов`язковою.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 754/16126/16 (провадження № 61-17043св21), від 20 травня 2022 року у справі № 753/8582/19-ц (провадження № 61-20040св21).

Станом на 02.02.2026 позивачі не висловили своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням ухвалених у справі рішень. Беручи до уваги те, що тривалі зупинення провадження у справі пов`язані із обґрунтуваннями підстав позову, зважаючи на обставини справи, тривалість перебування справи у провадженні суду, тривалу відсутність підстав для подальшого зупинення провадження у справі та триваючу пасивну поведінку з урахуванням наявної у позивачів можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, суд не вбачає можливості здійснювати розгляд справи без участі сторін, явка яких визнана обов`язковою.

Втім у цій справі також відсутні заяви про розгляд справи без участі позивачів.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 43, 257-261, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини другої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому у ст. 261 ЦПК України.

Суддя: Баран О.І.