Провадження №: 2/755/656/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Хромової О.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайдаша Олександра Володимировича, про відвід судді Хромової О.О., подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали. Підставами для залишення позову без руху визначено відсутність доказів попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в місті Києві коштів у розмірі вартості частки відповідачів, а саме у розмірі грошової оцінки 5/16 частки спірної квартири, що належить ОСОБА_2 , що складає 354 375,00 грн, а також у розмірі грошової оцінки 1/16 частки спірної квартири, що належить ОСОБА_3 , що складає 70 875,00 грн. Також вказано на відсутність доказів належності відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності іншого житла задля дотримання конституційного права відповідача на житло, оскільки їх місце проживання зареєстровано у спірному об`єкті нерухомого майна.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року про залишення позову без руху було вручено позивачеві 17 липня 2025 року.

18 липня 2025 року (вхід. № 41646) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гайдаш О.В., подав до суду заперечення на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року по справі № 755/12793/25.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, повернуто суб`єкту звернення у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 грудня 2025 року справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27 січня 2025 року на 16 год. 00 хв, сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

02 січня 2026 року (вхід. № 236) до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайдаша О.В., надійшла заява про відвід судді Хромової О.О.

На обґрунтування заяви про відвід судді представник зазначив, що дії та формулювання судді у попередніх процесуальних документах демонструють сформовану оцінку доказів і фактичних обставин по суті спору ще до розгляду справи. Так на стадії відкриття провадження у справі суддя Хромова О.О. вже здійснила аналіз і оцінку доказів, а не лише формальну перевірку відповідності позову вимогам ЦПК України, та фактично вказала на недостатність доказів, що здійснюється під час розгляду справи по суті, внаслідок чого у позивача виникає обґрунтований сумнів, що при подальшому розгляді суддя Хромова О.О. буде об`єктивною та неупередженою, а не навпаки - схильною підтримувати вже висловлену процесуальну позицію, що несумісно з вимогами неупередженості суду у розумінні пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дії суду свідчать про порушення принципів рівності та змагальності сторін оскільки в ухвалі про залишення позову без руху суддя Хромова О.О. послалася на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/11733/24, водночас, копії вказаного рішення до позовної заяви не було долучено. Суддя Хромова О.О. на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вийшла за межі повноважень та функцій суду, оскільки використала відомості або матеріали, які не були надані сторонами в установленому законом порядку, здійснила формування доказової бази. Вказане створює обґрунтований сумнів у дотриманні принципу неупередженості суду. У справі № 755/12793/25 наявні обставини, які свідчать про порушення критеріїв безсторонності, сформульованих у практиці ЄСПЛ. Дії суду свідчать про формування судом власного ставлення до наявності чи відсутності порушення прав сторін ще до відкриття провадження у справі, що є проявом упередженості, оскільки суддя вже висловила оцінку доказам та правовим наслідкам. Сукупність наведених обставин не забезпечить достатніх процесуальних гарантій для усунення будь-якого розумного сумніву у сторін щодо об`єктивної безсторонності суду. У даній справі наявні як суб`єктивні, так і об`єктивні підстави для сумніву у безсторонності судді.

З огляду на викладене заяву про відвід суддя Хромової О.О. у справі № 755/12793/25 просив задовольнити та передати справу на розгляд іншому судді.

За змістом положень частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною другою статті 40 ЦПК України встановлено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно із частиною сьомою статті 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно.

Відповідно до частини восьмої статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Судом не встановлено підстав, що зумовлюють необхідність повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог частини восьмої статті 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши доводи заявленого відводу, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частини першої статті 34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від

09 січня 2013 року зазначено таке. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно із усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», від 24 лютого 1993 року, Series A № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства», п. 32, Reports 1996-III).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

При цьому, згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За умовами частин третьої, четвертої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

У рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм.

На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

У рішенні в справі «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності .

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини вказує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини розрізняє, чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «Piersac vs Belgium», «Grieves vs UK»). Крім того, згідно з принципом, який є стабільним та викладеним в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» («Piersac vs Belgium») Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про відвід судді представник позивача зазначає, що суддя

Хромова О.О. вже сформувала власну позицію по суті спору на стадії відкриття провадження у справі та надала оцінку поданим позивачем доказам, здійснила збір доказової бази по справі.

Частиною першою статті 88 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи суд зазначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року у справі № 800/592/17 та від 01 жовтня 2018 року по справі № 9901/673/18.

Окрім того, згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, не може бути підставою для відводу судді незгода учасника справи з процесуальними рішеннями судді чи невчиненням процесуальних дій, які, на його думку, суддя повинен вчинити. В такому випадку, сторона, яка не погоджується з процесуальними рішеннями чи діями судді, не позбавлена права оскаржити їх окремо від рішення суду чи разом з рішенням суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку та строки, визначені ЦПК України.

Доказів на підтвердження особистої упередженості судді Хромової О.О. у вирішенні спору в даній справі представником позивача не надано.

Висловлюючи незгоду з процесуальними рішеннями судді Хромової О.О. позивач скористався правом на апеляційне оскарження відповідного рішення суду, питання перевірки дотримання судом норм процесуального права вже було предметом перегляду у суді апеляційної інстанції.

Використання відомостей відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень, зокрема, на стадії відкриття провадження у справі під час перевірки інформації про наявність чи відсутність між тими самим сторонами іншого позову (позовів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, не може вважатися діями, спрямованими на збирання доказової бази судом.

Таким чином, обставин, які свідчили б про упередженість судді Хромової О.О. у розгляді справи

№ 755/12793/25, її зацікавленість у певному рішенні в справі чи про необ`єктивне ставлення до сторін у справі заявником не доведено, судом не встановлено.

З матеріалів справи не встановлено будь-якої залежності чи взаємозв`язку, що прямо чи опосередковано вказують на упередженість або необ`єктивність судді.

Слід також наголосити, що доводи заявника в частині щодо необхідності відводу судді саме з підстав незгоди з правовою позицією прямо порушують один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, правова позиція яких заявників не влаштовує.

Таким чином, зі змісту заяви про відвід та аналізу доводів, на які посилається заявник, судом не встановлено обставин, зазначених у статтях 36, 37 ЦПК України, які б могли бути підставою для обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості і об`єктивності судді, що розглядає справу.

Підстави звернення із заявою про відвід судді - є суб`єктивною оцінкою заявника та не можуть бути підставами для відводу, за відсутності доказів протилежного.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Гайдашем О.В., відводу судді Хромовій О.О. від розгляду справи

№ 755/12793/25, а тому заяву про відвід судді слід визнати необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті

33 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись статями 36, 37, 40, 260, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайдаша Олександра Володимировича, про відвід судді Хромової О.О., подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, - визнати необґрунтованою.

Передати заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайдаша Олександра Володимировича, про відвід судді Хромової О.О., подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, для її вирішення у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.О. Хромова