Провадження № 2-др/522/28/26
29 січня 2026 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., розглянувши заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» - Спиридонова Олега Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу,
У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» про захист прав споживачів, шляхом стягнення коштів.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» про захист прав споживачів, шляхом стягнення коштів залишено без розгляду, внаслідок повторної неявки позивача та його представника у судове засідання.
До суду 16.01.2026 надійшла заява представника ТОВ ЕСО-Автотехнікс» - Спиридонова Олега Володимировича про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ЕСО-Автотехнікс» суму витрат на професійну правничу допомогу за договором №23/12/2024-1ПД від 23.12.2024 у розмірі 9 975 грн.
Заява мотивована тим, що відповідач з дотриманням с.8 ст.141 ЦПК України подано заяву про відшкодування судових витрат, однак заява залишилася нерозглянутою. Відповідач просить стягнути витрати з позивача в порядку ч.5,6 ст.142 ЦПК України, адже позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження власних позовних вимог позивачем не надано. Неявка позивача у судове засідання та неповідомлення про причини неявки вказує на недобросовісні дії позивача та свідоме не виконання процесуальних обов`язків учасника справи.
До суду 20.01.2026 надійшли заперечення представника ОСОБА_1 Іванченко Л.В. на заяву, у яких вказує, що відповідач не надав жодного доказу, який підтверджує фактичну оплату від ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» за надану професійну правничу допомогу адвокату Спиридонову О.В. Відповідач має доказати у чому полягали необґрунтовані дії позивача. Позивач не вбачає підстав для відшкодування витрат відповідачу на професійну правничу допомогу.
Матеріали справи разом з заявою про ухвалення додаткового рішення передано судді 21.01.2026.
Згідно ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з тим, що судом вирішується лише питання про судові витрати, тому заява розглядається без повідомлення учасників справи.
Суд, дослідивши вимоги заяви та проаналізувавши матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У зв`язку з тим, що судом не вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу під час залишення позову без розгляду, підлягає ухваленню додаткове рішення.
Відтак, частиною 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Водночас ЦПК України не містить правових норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.
Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.
Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Такий висновок викладений Верховним Судом, зокрема в постановах від 26 вересня 2018 року в справі № 148/312/16-ц, від 12 листопада 2022 року в справі № 359/9512/17, від 14 січня 2021 року в справі № 521/3011/18.
Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.
У заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат, пов`язаних із правовою допомогою, заявник мотивує необґрунтованість дій позивача тим, що позов завідомо безпідставний, адже відсутні докази використання придбаного у відповідача товару в особистих потребах також вказує, що неявка позивача у судове засідання є свідоме не виконання процесуальних обов`язків учасника процесу.
Однак, суд вважає, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки підтвердження чи спростування безпідставності позову не може бути вирішена при розгляді питання про розподіл судових витрат, а неявка позивача у судове засідання само по собі не є зловживанням процесуальними правами.
Отже, у справі не встановлено, що позивач пред`явив завідомо безпідставний позов чи вчиняв будь-які умисні дії на затягування розгляду справи.
Отже, з огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 270, 354 ЦПК України, суд
Заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» - Спиридонова Олега Володимировича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» - Спиридонова Олега Володимировича про стягнення витрат на правову допомогу залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення складено 29 січня 2026 року.
Суддя: В.Я. Бондар