КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5223/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалуДарницький районний суд міста Києва від 12 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Шаповалової К.В., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, відповідно до якого просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка зокрема складається із квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначив, що вказана квартира була придбана батьками позивача у 1996 році за спільні кошти, однак право власності на неї було зареєстровано саме за ОСОБА_4 .

У 2000 році шлюб між батьками позивача було розірвано, та у квартирі продовжував проживати батько позивача.

01 червня 2017 року він звернувся до ПН КМНО Герасименко Н.М. із заявою про прийняття спадщини, однак в подальшому йому повідомили, що 15 травня 2017 року батьком - ОСОБА_4 було складено договір дарування, посвідчений ПН КМНО Тарас О.В., відповідно до якого ОСОБА_4 подарував належну йому квартиру ОСОБА_2 ..

Вказав, що 14 серпня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва було задоволено позовну заяву матері позивача - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини спірної квартири. Станом на день подачі до суду вказаного позову вищевказане рішення набрало законної сили.

Також зазначає, що спадкоємця першої черги за законом щодо спадщини померлого ОСОБА_4 є позивач - рідний син померлого та відповідач у справі ОСОБА_2 , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим.

12 листопада 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 753/22607/25, яке обґрунтовано тим, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення із спадкової маси та визнання права власності на частки квартири АДРЕСА_2 , на 1/4 частку якої претендує позивач у цій справі, а отже до вирішення справи про виключення майна із спадкової маси неможливий розгляд цієї справи про визнання права власності на частку у квартирі в порядку спадкування.

Ухвалою Дарницький районний суд міста Києва від 12 листопада 2025 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили у справі №753/22607/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ПН КМНО Герасименко Н.М., про виключення майна із спадкової маси та визнання права власності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що позов ОСОБА_6 по справі №753/22607/25, який приєднаний до клопотання про зупинення провадження у справі, його мотивація та докази якими він обґрунтовується по тексту позовної заяви - спрямований лише на умисне створення штучної тяганини у розгляді цивільної справи № 753/15383/25 за позовом ОСОБА_1 , по якій зібрані судом всі докази для встановлення обставин справи та прийняття по справі рішення суду, що є прямим порушенням законних прав та інтересів позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначені обставини, апелянт вважає, що матеріали справи містять належні, допустимі, достовірні докази для встановлення всіх необхідних обставин та ухвалення судового рішення, виходячи із предмету позовної заяви та її вимог.

Враховуючи викладене, просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу Дарницький районний суд міста Києва від 12 листопада 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

03 лютого 2025 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Вказує, що неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи полягає в тому, що у даній справі та у справі № 753/22607/25 предметом спору є спадкове майно, а саме 1/2 частина квартири, яку ОСОБА_2 просить виключити з спадкової маси у справі № 753/22607/25 та визнати за нею право власності на зазначену частину квартири.

Звертаючись до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ПН КМНО Герасименко Н.М. про виключення майна із спадкової маси, визнання права власності, ОСОБА_2 захищає свої порушені права та жодним чином не створює штучну тяганину, про яку зазначає апелянт у апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у даній справі мотивував своє рішення тим, що 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2024 року увійшла до спадкової маси та він має право на частку від частки цієї квартири, а відповідачка, в свою чергу вважає, що така частка квартири має бути виключена із спадкової маси та право власності має бути визнано за нею на всю частку, зважаючи на те, що відповідачкою подано відповідний позов про виключення спірного майна із спадкової маси та визнання за нею право власності на таке майно, тобто предметом спору у справі № 753/22607/25 за позовом ОСОБА_2 є 1/2 частка квартири, на 1/4 якої претендує позивач у цій справі, ухвалене остаточне рішення у справі № 753/22607/25 прямо впливає на наслідки розгляду цивільної справи № 753/15383/25.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що розгляд цивільної справи № 753/15383/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 є неможливим до ухвалення остаточного рішення у справі № 753/22607/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення майна із спадкової маси та визнання права власності на майно, а тому провадження у справі підлягає зупиненню.

Апеляційний суд повністю погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що ця норма застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п. 33 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі №753/15383/25 є визнання право власності на частини квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 .

Разом з тим, в справі №753/22607/25 ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 про виключення майна із спадкової маси та визнання права власності на майно.

З матеріалів справи вбачається, що після рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2024 року, яким визнано договір дарування від 15 травня 2017 року недійсним, фактично поновив права ОСОБА_3 на частку в спільному майні подружжя. Щодо іншої 1/2 частини квартири ОСОБА_4 вона була подарована відповідачу.

Вважає, що така 1/2 частка квартири має бути виключена із спадкової маси та право власності має бути визнано за нею на всю 1/2 частку, таким чином, що відповідачкою ОСОБА_2 подано відповідний позов про виключення спірного майна із спадкової маси та визнання за нею право власності на таке майно.

Апеляційний суд вважає, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 квартири є неможливим до ухвалення остаточного рішення у справі № 753/22607/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення майна із спадкової маси та визнання права власності на майно, а тому провадження у справі підлягає зупиненню.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницький районний суд міста Києва від 12 листопада 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв