Справа № 689/1744/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в селищі Ярмолинці цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 20 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем, ОСОБА_1 , укладено договір про споживчий кредит № 101190270. Згідно умов договору Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в сумі 5000 грн. із сплатою процентів в розмірі 2 % на день на строк 15 днів. Зазначив, що вказаний договір укладено на підставі вимог ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». 13 жовтня 2021 року укладено договір факторингу № 10Т, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 101190270 . В подальшому відповідач, всупереч умовам Кредитного договору; ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610; 612 ЦК України, порушив вищевказані умови Кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредити Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за Договором № 101190270 від 20 липня 2021 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 22 450 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5 000 грн., заборгованість за відсотками - 16 500 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 950 грн. Позивач також просив суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., з урахуванням укладення договору про правову допомогу з ФОП ОСОБА_2 від 5 травня 2025 року.

До початку розгляду справи по суті від представника відповідача 20 жовтня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позовні вимоги позивача відповідач не визнає. Ствердила суду, що ОСОБА_1 не укладала із ТОВ «МІЛОАН» жодних договорів як в електронній, так і в письмовій формах і будь-яких кредитних котів не отримувала. Зазначила, що згідно договору про споживчий кредит його підписано з боку ТОВ «МІЛОАН» ОСОБА_3 . Жодних доказів того, яким саме чином було підписано даний Договір саме ТОВ «МІЛОАН» та яке відношення до товариства має ОСОБА_3 матеріали справи не містять; будь-яких доказів укладання зі сторони ТОВ «МІЛОАН» даного договору згідно норм ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» матеріали справи не містять. Крім цього, відповідачка не підписувала і паспорт споживчого кредиту. Тому будь-яких зобов`язань між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 не виникло і і будь-якого права вимоги не могло і перейти до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Позивач жодним належним і допустимим доказом не довів факт передачі відповідачу грошових коштів та наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором. Надана позивачем платіжне доручення 30113991 не є фінансовим документом та не може посвідчувати проведення фінансової операції, тобто воно не є належним і допустимим доказом по справі. Ствердила, що згідно практики Великої Палати Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. А з розрахунків позивача вбачається, що розрахунок здійснено за період до 3 жовтня 2021 року, тобто після спливу строку договору, а кредит надавався строком на 15 днів з 20 липня 2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом - 4 серпня 2021 року. Згідно п. 1.3. та п. 1.4. Договору строком кредитування та терміном повернення коштів вказано 04.08.2021р., тому відсотки за користування кредитом могли б бути нараховані тільки до 04.08.2021р. В силу ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів пролонгації строку кредитування відповідно до п.п. 2.3.1.1.-2.3.1.2. Договору та доказів складання і доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п. 4.1., 4.2. Договору. Також вважає, що комісія в сумі 950 грн. нарахована незаконно, оскільки зазначене положення кредитного договору суперечить ч.ч. 1, 2 ст. 11 та ч, 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту. Тому вказана в п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту 950 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту є незаконною, адже жодних доказів, які саме додаткові послуги та витрати поніс Кредитодавець при наданні кредиту матеріали справи не містять. Просила суд також відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем суду не надано доказів понесення витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. по даній справі. Не долучено позивачем до справи про стягнення заборгованості докази на підтвердження надання таких послуг. Так, в позовній заяві зазначено представником позивача - Романенко М.Е., позов підписаний представником ОСОБА_4 , а не адвокатом Кубрак О.О. Представником позивача не надано суду доказів щодо обсягу реально наданих ним послуг та виконаних робіт, щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), що позбавляє суд можливості відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України оцінити обґрунтованість та співмірність витрат на правову допомогу (а.с. 66-72).

На адресу суду від представника позивача 24 жовтня 2025 року надійшла відповідь на відзив (а.с. 78-91).

15 грудня 2025 року від представника відповідача - адвоката Шевчук І.А. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника (а.с. 95-96).

16 грудня 2025 року від представника відповідача - адвоката Шевчук І.А. надійшла заява про включення до судових витрат ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. (а.с. 97-106).

8 січня 2026 року від представника відповідача - адвоката Шевчук І.А. надійшла заява (додаткові пояснення) по справі.

9 січня 2026 року від представника відповідача - адвоката Шевчук І.А. надійшла заява про доручення до матеріалів справи переліку наданих послуг та виконаних робіт (а.с. 118-120).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року зобов`язано Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) надати суду: 1. Інформацію, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжну картку № НОМЕР_2 . 2. Виписку про рух коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 за період з 20 липня 2021 року по 4 серпня 2021 року з відображенням часу зарахування коштів. 3. Інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період 20 липня 2021 року по 4 серпня 2021 року. 4. Інформацію, чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). 5 Ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № НОМЕР_2 , в тому числі прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адресу електронної пошти) та інші відомості про власника вказаної картки (а.с. 1080-110).

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Просив задоволити позов.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Суд, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково.

Судом встановлено, що 20 липня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 101190270. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн. Згідно із п. 1.5.1. Договору комісія за надання Кредиту 950 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1500 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. п. 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Відповідно до п. 4.3. Договору Кредитодавцець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності, передбаченого п.п. 4.1., 4.2. цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога(и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені Позичальником вважається здійсненою(ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення тощо). Ця обставина підтверджується копією договору про споживчий кредит № 101190270 від 20.07.2021 р., паспортом споживчого кредиту, анкетою-заявою на кредит та графіком платежів за договором про споживчий кредит (а.с. 10, 15-20).

Відповідно до довідки (відомість про щоденні нарахування та погашення) ТОВ «МІЛОАН» станом на 3 жовтня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «МІЛОАН» становить: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 16 500 грн., заборгованість по комісії - 950 грн., а всього - 22 450 грн. (а.с. 13).

Випискою по рахунку ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 1 січня 2026 року на виконання ухвали суду від 16.12.2025р. підтверджується та обставина, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовану карту № НОМЕР_5 (IBAN ( НОМЕР_4 ). Згідно виписки за договором № б/н за період з 20.07.2021р. по 04.08.2021р. на карту ОСОБА_1 № НОМЕР_5 20 липня 2021 року надійшли грошові кошти в сумі 5 000 грн. (ID платежу ) - а.с. 123-125.

13 жовтня 2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «МІЛОАН» було укладено договір факторингу № 10Т, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 101190270 від 20 липня 2021 року. Ця обставина підтверджується копією договору факторингу № 10Т від 13.10.2021р. (а.с. 21-23), копією Витягу з Додатку до договору факторингу № 10Т від 13 жовтня 2021 року (а.с. 12), копією Форми Реєстру прав вимог (а.с. 24), копією Акту повернення права вимоги (а.с. 25), копією Акту погодження мінімальної ціни (а.с. 25 - зворот), копією Звіту про отримані платежі (а.с. 26), копіями платіжних інструкцій в національній валюті про оплату згідно Договору відступлення права вимоги № 10Т від 13.10.2021р. (а.с. 36-44).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 101190270 від 20 липня 2021 року.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 зазначив, що: «З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення».

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 000 грн. відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами в порядку, передбаченому 1.5.2. Договору, не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом із тим, як встановлено судом, згідно п. 1.5. Договору про споживчий кредит № 101190270 від 20.07.2021р. орієнтована загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 7450 грн. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн. Згідно із п. 1.5.1. Договору комісія за надання Кредиту 950 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1500 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У п. 2.4.2. Договору передбачено, що якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 Договору. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Відповідно до п. 4.3. Договору Кредитодавцець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності, передбаченого п.п. 4.1., 4.2. цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога(и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені Позичальником вважається здійсненою(ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 в п.п. 26-30 зробила наступні правові висновки: «Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)».

Отже, п. 4.2. Договору встановлено обов`язок Позичальника (відповідача ОСОБА_1 ) по сплаті процентів, що передбачені п. 1.6. Договору та припису ч. 2 ст. 625 ЦК України після складення оновлених графіків платежів, що мали б складатися у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) та отримання відповідної вимоги Кредитодавця.

Так, представником позивача не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б стверджували про отримання відповідачем оновлених графіків платежів та письмової вимоги Кредитодавця (ТОВ «МІЛОАН») або позивача (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») по платі процентів в сумі 15 000 грн., що передбачені п. 1.6. Договору.

А п. 4.3. Договору передбачає, що вимога Кредитодавця по сплаті вказаних процентів та/або пені Позичальником вважається здійсненою(ними), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення тощо).

Водночас, представником позивача не надано суду жодних доказів, які свідчили про те, що заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника ( ОСОБА_1 ) чи іншим чином доведена до її відома шляхом направлення листів чи повідомлень.

З цього приводу, суд не бере до уваги вимогу про погашення кредитної заборгованості від 25 липня 2025 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 34), адже суду не надано доказу того, що зазначена вимога отримана відповідачкою. Крім того, у вимозі зазначена адреса проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ), яка не є її адресою реєстрації (згідно відповіді № 1834330 від 30.09.2025. адресою реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . - а.с. 55).

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, оскільки в порушення вимог п.п. 4.2., 4.3. Договору представником позивача не надано суду жодних доказів отримання відповідачем оновлених графіків платежів, вимоги Кредитодавця (ТОВ «МІЛОАН») або позивача (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») по платі процентів в сумі 15 000 грн., що передбачені п. 1.6. Договору, а також доказів відображення заборгованості зі сплати процентів та/або пені в Особистому кабінеті Позичальника ( ОСОБА_1 ) чи іншим чином доведення до її відома шляхом направлення листів чи повідомлень, зважаючи на приписи п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, тому обов`язок у відповідача ОСОБА_1 щодо сплати процентів в сумі 15 000 грн., що передбачений п. 1.6. Договору, не виник.

Отже, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом в сумі 15 000 грн. відповідно до п. 1.6. Договору необхідно відмовити.

Тобто, оскільки у відповідача не виник обов`язок щодо сплати процентів в сумі 15 000 грн. згідно п. 1.6. Договору, тому до позивача від первісного кредитора перейшло право грошової вимоги за договором факторингу лише в сумі 7 450 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн. (п.п. 1.2., 1.5. Договору), заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 500 грн. (п.п. 1.5., 1.5.2. Договору) , заборгованість по комісії за надання кредиту - 950 грн. (п. 1.5.1. Договору).

Таким чином, необхідно стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; Код ) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101190270 від 20 липня 2021 року в розмірі 7 450 грн. (сім тисяч чотириста п`ятдесят гривень), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн., заборгованість за процентами - 1 500 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 950 грн.

Твердження представника відповідача у відзиві про те, що позивачем не доведено факт перерахування відповідачу грошових коштів та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором, суд до уваги не бере та відхиляє.

Так, перерахування відповідачу грошових коштів в сумі 5 000 грн. відповідно до умов кредитного договору № 101190270 від 20.07.2021р. первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» підтверджується належним і допустимим доказом, яким є виписка за договором № б/н за період з 20.07.2021р. по 04.08.2021р. на карту ОСОБА_1 № НОМЕР_5 , з якої вбачається, що 20 липня 2021 року надійшли грошові кошти в сумі 5 000 грн. (ID платежу ) ( а.с. 123-125).

Наявність заборгованості за кредитним договором у відповідача перед позивачем в розмірі 7 450 грн. підтверджується належними і допустимими доказами, якими є: розрахунок заборгованості ТОВ «МІЛОАН» станом на 3 жовтня 2021 року (а.с. 13).

Суд відхиляє та не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що комісія в сумі 950 грн. нарахована незаконно, оскільки зазначене положення кредитного договору суперечить ч.ч. 1, 2 ст. 11 та ч, 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до п.1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 950 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово, а згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 у п. 31.18. зробила наступний правовий висновок, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Отже, нарахування комісії в сумі 950 грн. відповідно до п. 1.5.1. Договору не суперечить чинному законодавству України.

Доводи представника відповідача про те, що відповідачка не укладала із ТОВ «МІЛОАН» жодних договорів як в електронній, так і в письмовій формах, не підписувала договір суд розцінює критично та відхиляє.

Як встановлено судом, відповідно п. 6.1. Договору цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Так, суд констатує, що зазначення одноразового ідентифікатора (ЕПОІ) на договорі, файл із зашифрованим підписом було завантажено разом із позовом через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд». Проте при відкритті (завантаженні) в особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд» у форматі для перегляду, ані при друкуванні файлу - він не відображається з питань збереження конфіденційності інформації. Завантаживши (відкривши) PDF файл договору, який міститься в матеріалах справи у додатках до позову, суд переконався у наявності підпису та побачив одноразовий ідентифікатор як це зображено на скріншоті (малюнок 1), що міститься у відповіді на відзив (а.с. 83 - зворот).

Отже, порушення п. 6 Договору судом не вбачається, договір підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором L76049.

А відповідно до п. 6.5. Договору цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Доводи представника відповідача про те, що згідно договору про споживчий кредит його підписано з боку ТОВ «МІЛОАН» Коршиковим Сергієм Івановичем і яке відношення до товариства має Коршиков С.І. матеріали справи не містять, суд до уваги не бере.

Так, як вбачається із договору про споживчий кредит № 101190270 від 20 липня 2021 року він підписаний в.о. генерального директора ТОВ «МІЛОАН» Коршиковим Сергієм Івановичем, який діє на підставі наказу та довіреності. Клопотань про витребування копії наказу чи довіреності представник відповідача суду не заявляла.

Твердження представника відповідача про Ствердила, що згідно практики Великої Палати Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, суд до уваги не бере.

Так, відповідно до п. 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року по справі № 910/17048/17 нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Оскільки відповідачка кредит не повернула, тому нарахування процентів є правомірним, але обов`язок щодо їх сплати у відповідачки не виник на підставі приписів п.п. 4.2., 4.3. розділу 4. «Відповідальність сторін» Договору про споживчий кредит № 101190270 від 20 липня 2021 року та п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У позові представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: акт надання послуг № 6800 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31 липня 2025 року (а.с. 9), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ОСОБА_5 (а.с. 14), договір № 01-05/05 від 5 травня 2025 року про надання правової допомоги, що укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП ОСОБА_5 (а.с. 27-29), додаткову угоду № 680 до Договору № 01-05/05 від 5 травня 2025 року про надання правової допомоги, що укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП ОСОБА_5 від 31 липня 2025 року (а.с. 30), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 45).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про надання професійної правничої допомоги адвокатом Кубраком О.О. по цивільній справі № 689/1744/25 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором.

Судом встановлено, що позовна заява подана та підписана представником позивача Романенком М.Е. (керівником) (а.с. 1-7), заява про розгляд справи без участі також підписана та подана представником позивача Романенком М.Е. (а.с. 76-77), відповідь на відзив підписана та подана представником позивача Чуприна К.В. (а.с. 78-91).

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які б підтверджували підготовку та надання правової допомоги адвокатом Кубраком О.О. позивачу по даній справі (подача адвокатських запитів щодо підготовки до стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , подача позову, відповіді на відзив, клопотань по справі тощо).

Ретельно дослідивши акт надання послуг № 6800 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31 липня 2025 року (а.с. 9), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ОСОБА_5 (а.с. 14) судом встановлено, що надання послуг адвокатом Кубрак О.О. в сумі 5 000 грн. є недоведеними. Так, в цьому акті та детальному описі робіт відсутнє посилання на справу № 689/1744/25 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором, зазначені акт та детальний опис робіт є неконкретизованими.

Отже, в порушення припису п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано суду доказів того, що адвокат Кубрак О.О. надавав наступні послуги позивачу, як: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, формуванння додатків до позовної заяви, подання позовної зави з додатками. Відсутні докази того, що адвокат Кубрак О.О. збирав докази по зазначеній цивільній справі.

У зв`язку із зазначеним, суд визнає неналежними доказами щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.: акт надання послуг № 6800 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31 липня 2025 року (а.с. 9), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ОСОБА_5 (а.с. 14), договір № 01-05/05 від 5 травня 2025 року про надання правової допомоги, що укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП ОСОБА_5 (а.с. 27-29), додаткову угоду № 680 до Договору № 01-05/05 від 5 травня 2025 року про надання правової допомоги, що укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП ОСОБА_5 від 31 липня 2025 року (а.с. 30), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 45).

Таким чином, оскільки представником позивача не надано доказів надання адвокатом Кубраком О.О. (ФОП ОСОБА_5 ) позивачу професійної правничої допомоги по даній справі, а також дійсність понесених витрат на правничу (правовому) допомогу в розмірі 5000 грн., тому у задоволенні стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Отже, необхідно стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; Код ) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101190270 від 20 липня 2021 року в розмірі 7 450 грн. (сім тисяч чотириста п`ятдесят гривень), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн., заборгованість за процентами - 1 500 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 950 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позов задоволено на 33, 18 % (7 450 грн. * 100 % : 22 450 грн.), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 803, 75 грн. (33 18 % * 2 4322, 40 грн. : 100 %).

Заява представника відповідача - адвоката Шевчук І.А. від 16 грудня 2025 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ТОВ «ДДЖИ ФІНАНС» на користь ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Проаналізувавши подані позивачами копії договору доручення № 27/02-1/20 про надання правничої допомоги, розрахунок наданих послуг, акт про оплату послуг від 30 лютого 2020 року та адвокатські запити, надані як доказ підготовки документів до подання позову у цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачі довели понесення витрат на професійну правничу допомогу. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

А згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Судом встановлено, що представником відповідача на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу суду надано наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 14 жовтня 2025 року (а.с. 100-102), додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 14 жовтня 2025 року, з якого вбачається, що сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги становить 10 000 грн. (а.с. 103), довідка № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 14.10.2025р. про отримання адвокатом від клієнта 10 000 грн. гонорару (а.с. 104), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що відповідач планує понести витрати на професійну правничу допомогу по даній справі, які будуть орієнтовно становити 10 000 грн.

9 січня 2026 року представником відповідача подано до суду перелік наданих послуг та виконаних робіт, наданих адвокатом Шевчук І.А. відповідачці ОСОБА_1 в межах справи № 689/1744/25 на підставі договору про надання правничої допомоги від 14 жовтня 2025 року, а саме: зустріч адвоката Шевчук ІВ.А. та надання замовнику первинної консультації, аналіз наданих замовником документів; ознайомлення та опрацювання позовної заяви з додатками; аналіз практики та правових позицій Верховного Суду у даних правовідносинах та наліз норм чинного законодавства, необхідного для застосування при підготовці відзиву; підготовка відзиву на позовну заяву та подання його до суду; підготовка заяви про зменшення відсотків та подання її до суду (а.с. 120).

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про необґрунтованість витрат на оплату правничої допомоги адвоката, приходить до переконання, що зазначені доводи представника позивача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу є слушними.

А згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10 000 грн. є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (п.п. 1-3 ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Так, беручи до уваги, що адвокат підготувала та подала до суду відзив на позв (а.с. 66-72), заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника (а.с.ю 95), заяву про включення до судових витрат відповідача витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 97-98), заяву (письмові за печення) проти позову (а.с. 113-115), заяву про долучення до матеріалів справи переліку наданих послуг та виконаних робіт (а.с. 118-120) невеликий обсяг наданих адвокатом послуг та незначний проміжок часу, витрачений адвокатом, тому суд приходить до переконання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3 000 грн.

Зазначені витрати в розмірі 3 000 грн. відповідають критерію реальності адвокатських витрат, є дійсними та потрібними, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини цієї справи.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов позивача задоволено на 33, 18 %, а відмовлено, відповідно, на 66, 82 %, тому відповідно до припису п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу розмірі 2 004 грн. 60 коп. (3 000 грн. * 66, 82 % : 100 %).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; Код ) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 101190270 від 20 липня 2021 року в розмірі 7 450 грн. (сім тисяч чотириста п`ятдесят гривень), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн., заборгованість за процентами - 1 500 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 950 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; Код ) судовий збір в розмірі 803 грн. 75 коп.

У задоволенні стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» в розмірі 5 000 грн. відмовити.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу розмірі 2 004 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 2 лютого 2026 року.

Суддя А.В. Кульбаба