У Х В А Л А

Іменем України

13.01.2026 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкарупська - Баранова Наталія Богданівна, заінтересовані особи: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, -

встановив:

08 січня 2026 року засобами поштового зв`язку представниця ОСОБА_1 - адвокат Шкарупська - Баранова Наталія Богданівна звернулась до суду зі вказаним клопотанням, у якому просить визнати на території України рішення Сімейного суду м. Хайфи від 13.01.2000, справа тмш 043140/99 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був укладений 11 лютого 1995 року та зареєстрований Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис №42.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026, головуючим суддею у справі визначено Кушнір Б.Б.

Ознайомившись з поданим клопотанням про визнання рішення іноземного суду та доданими до нього матеріалами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п. 17 Постанови Пленуму від 24.12.1999 № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення: усиновлення: визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Порядок визнання в Україні іноземних судових рішень, що не підлягають примусовому виконанню, регулюються ЦПК України.

Згідно зі статті 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Частиною першою статті 472 ЦПК України встановлено, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464 - 466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

У частинах першій, другій статті 464 ЦПК України встановлено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Отже, за визначеною ЦПК України підсудністю справ про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подане заявником клопотання має розглядатися судом за місцем проживання/перебування відповідача у справі іноземного суду, або місцезнаходженням його майна.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 466 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:

1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;

2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

У поданому клопотанні не зазначено інформації щодо місця проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника, а також у матеріалах клопотання взагалі відсутні будь-які докази проживання ОСОБА_2 в Україні. Натомість, зазначено, що такий є громадянином Держави Ізраїль.

Заявник до матеріалів заяви також не додала підтвердження місця проживання (перебування) або місцезнаходження майна ОСОБА_2 на території Франківського району м. Львова, що підтверджує підстави звернення саме до Франківського районного суду м. Львова.

Також заявником не зазначено дату народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 , що позбавляє суд можливості самостійно встановити зареєстроване місце проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника, та/або наявність чи відсутність нерухомого майна на території України.

Окрім того, зі змісту заяви вбачається, що заявник ОСОБА_1 також не проживає на території України, докази протилежного до заяви не долучено та судом не здобуті.

Відповідно до статті 29 ЦПК України, підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Відтак, слід зазначити, що представник заявника не позбавлена можливості звернутись за вказаних обставин до Верховного Суду в порядку статті 29 ЦПК України із заявою про визначення підсудності справи за даним клопотанням.

У відповідності до ч.2 ст.472 ЦПК України, до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд звертає увагу, що в порушення вимог п.1 ч.2 ст.472 ЦПК України, заявником до клопотання не додано засвідченої в установленому порядку копій рішення Сімейного суду м. Хайфи від 13.01.2000, справа тмш 043140/99 про розірвання шлюбу.

Так, до клопотання додано копію із копії вказаного рішення, зробленого із засвідченої копії (що не є тотожним копії рішення, засвідченій належним чином), які не містять відбитку мокрих печаток сімейного суду м. Хайфи.

Згідно з ч.4 ст.466 ЦПК України, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Враховуючи, що заявником до клопотання не було додано документів, обов`язкове надання яких передбачено ч.2 ст.472 ЦПК України, та те, що не відповідає вимогам п.2 ч. 1 ст.466 ЦПК України, таке клопотання підлягає залишенню без розгляду, а матеріали клопотання - поверненню особі, яка його подала.

Керуючись статтями 260, 261, 268, 353, 466, 472 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шкарупська - Баранова Наталія Богданівна, заінтересовані особи: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, - залишити без розгляду.

Матеріали клопотання разом з документами, що додані до нього - повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити заявнику, що повернення клопотання не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення клопотання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи,якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.01.2025.

Суддя Кушнір Б.Б.