Провадження № 22-ц/812/40/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 488/2371/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Захар`євою Яною Василівною, на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 02 жовтня 2025 року під головуванням судді Селіщевої Л.І., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №10.08.2024-100002511, за яким остання отримала кредит у розмірі 6000 грн зі строком кредитування 98 днів та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,35% в день.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 17838 грн 00 коп., з яких: 6000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 7938 грн. заборгованість за процентами, 900 грн. заборгованість за комісією, 3000 грн. заборгованість за неустойкою.

Представник відповідачки адвокат Захар`єва Я.В. заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що позивач не надав належних та допустимих доказів видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Крім того звертала увагу, що 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» в частині обмеження розміру денної процентної ставки, та починаючи з 25 грудня 2023 року (наступний після набрання Законом чинності) максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Однак, позивач не привів свою діяльність відповідно до вимог чинного законодавства та нараховував відсотки за ставкою 1,13% на день. Також вважала, що умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію щомісячно є нікчемними. Неправомірним вважає і нарахування неустойки, з огляду положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного станув Україні. За такого просила відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач звертає увагу, що видача кредитних коштів підтверджується квитанцією № 477704548 від 11.08.2024 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні системи» та належним і допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Зазначаючи у відзиві на відсутність доказів перерахування коштів, відповідачка не надала виписки по рахунку НОМЕР_1 хх-51хх-хххх-9250, який був нею зазначений у договорі. Також вважає законною процентну ставку у розмірі 1,35% для договорів укладених до 20 серпня 2024 року та комісію, яка погоджена умовами договору, а також нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, на підставі змін, за договорами укладеними з 24 січня 2024 року.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 10.08.2024-100002511 від 11.08.2024 року, станом на день подачі позову, у розмірі 17 838 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн., по процентам в розмірі 7938 грн., по комісії 900 грн., по неустойці 3 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася кредитна заборгованість у зазначеному позивачем розмірі, що підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Захар`єва А.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які передбачені ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», на підтвердження того, що позивачем здійснено переказ кредитних коштів на рахунок відповідачки та що вона отримала кредитні кошти, а також доказі наявності заборгованості саме в заявленому розмірі. До того ж, в серпні 2024 року шахраями було викрадено дублікат SIM-картки ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою до поліції про вчинення кримінального правопорушення від 30.10.2024 року. Відтак існують обґрунтовані підстави вважати, що кредитний договір міг бути укладений шахраєм через підтвердження SMS-кодом. Крім того адвокат Захар`єва Я.В. зазначала, що 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» в частині обмеження розміру денної процентної ставки, та починаючи з 25 грудня 2023 року (наступний після набрання Законом чинності) максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Проте суд при ухваленні рішення не застосував дану норму матеріального права. Також апелянт зазначав, що враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію щомісячно є нікчемними. За такого відсутні були підстави для стягнення заборгованості за комісією. При ухваленні рішення судом не враховано, що згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані виключно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), а відтак вимоги про стягнення неустойки задоволенню не підлягають. Також апелянт вказувала, що рішення суду є невмотивованим та необґрунтованим, так як висновок суду про погодження із відповідачем розміру процентів не підтверджується матеріалами справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначало, що лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів є належним доказом перерахування грошових коштів, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений у повній заяві розрахунок є належним і допустимим доказом заборгованості. Розмір процентної ставки 1,35% для договорів укладених до 20 серпня 2024 року є законним та відповідає положенням п. 17 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у її стягненні. Також безпідставним є посилання апелянта на положення Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який втратив чинність 01 серпня 2022 року. Наданий відповідачкою лист-відповідь з Національної поліції України не дозволяє встановити з чим було пов`язане її звернення до правоохоронного органу. За відсутності доказів щодо факту шахрайських дій відсутні підстави вважати дану обставину доведеною. Також позивач звертає увагу, що заперечуючи отримання кредиту відповідач не надала виписки по банківському рахунку відкритого в АТ «Райффайзен Банк» та не заявляла клопотання про її витребування.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 11 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії (оферта) №10.08.2024-100002511.

Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію.

Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор.

Відповідно до п. 4.1. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-51XX-XXXX-9250.

Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Цього ж дня, 11 серпня 2024 року ОСОБА_1 підписала заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилась за посиланням https://sgroshi.com.ua/informacia-o-kompanii, згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». В цій заяві ОСОБА_1 підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору №10.08.2024-100002511 від 11.08.2024 року, з яким попередньо уважно ознайомилась.

За умовами, вказаними в цій заявці, ОСОБА_1 погодилася на отримання кредитних коштів на таких умовах: сума кредиту - 6 000 грн; строк, на який надається кредит - 98 днів; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка 1,35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; денна процентна ставка -загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1,13% (денна процентна ставка) = (6671,7/6000)/98х100% комісія, пов`язана з наданням кредиту -15% від суми кредиту та дорівнює 900 грн 00 коп.; неустойка - 60 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Підписання договору 10.08.2024-100002511 від 11.08.2024 року про надання кредиту здійснено електронним цифровим підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е255, відповідно до умов цього договору.

Отже, Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію" прирівнюється до письмової форми.

Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами:4149-51ХХ-ХХХХ-9250.

Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 05 червня 2025 року на платіжну картку клієнта 11.08.2024 00:01:32 номер картки 4149-51ХХ-ХХХХ-9250 перераховано кошти на суму 6000 грн за допомогою іPay.ua, призначення платежу: видача за договором кредиту №10.08.2024-100002511, на підставі укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року.

Посилання апелянта на недоведеність отримання ОСОБА_1 кредитних коштів спростовується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 05 червня 2025 року про перерахування коштів суми кредиту в розмірі 6000 грн за договором кредиту №10.08.2024-100002511 від 11.08.2024 року, здійсненого через систему платежів іPay.ua, на банківську картку НОМЕР_2 (яка була зазначена відповідачкою у договорі кредитної лінії) на підставі укладеного цими Товариствами договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року.(а.с. 11, 60-64).

Відповідачка, заперечуючи проти наданих позивачем доказів, клопотань про в суді першої інстанції щодо перевірки належності банківського рахунку, на який вказані кошти були перераховані, не заявляла.

Доказів, які б заперечували факт перерахування ТОВ «Споживчий центр» кредитних коштів (зокрема виписки по вищезазначеному рахунку) відповідачці, останньою не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту належного виконання позивачем своїх обов`язків за кредитним договором щодо надання відповідачці кредитних коштів в обумовленому розмірі, оскільки такі обставини підтверджено належними доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо шахрайства, які ґрунтуються лише на зверненні відповідачки до поліції, не підтверджуються матеріалами справи. Так, з листа Миколаївського районного управління поліції в Миколаївській області від 30 жовтня 2024 року, адресованого ОСОБА_1 , слідує що проведеною перевіркою її звернення від 07 жовтня 2024 року було встановлено, що в зібраних матеріалах відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення (а.с. 38). Отже зміст цього листа не дозволяє встановити з чим було пов`язане її звернення до правоохоронного органу, до того ж це звернення відбулось майже через два місяці після укладання кредитного договору та перерахування кредитних коштів.

Отже ОСОБА_1 отримання коштів за договором кредитної лінії №10.08.2024-100002511 від 11.08.2024 року в розмірі 6000 грн. не спростовано.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Абзацем першим частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В обґрунтування наявності заборгованості відповідача позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості ОСОБА_1 , згідно якої заборгованість складає: 6000 грн - основний борг; 7938 грн - проценти; 900 грн - комісія; 3000 грн - неустойка; а всього - 17838 грн.

Доказів повернення кредитору отриманих у кредит коштів чи сплати процентів відповідачкою не надано.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами не відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: частиною 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; частиною 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, оскільки кредитний договір укладено ТОВ «Споживчий центр» і відповідачкою після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, то відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі, що суперечать цьому Закону, є нікчемними.

Таким чином, проценти за користування відповідачкою споживчим кредитом слід розраховувати за денною ставкою 1 %. Враховуючи умови договору та період, за який позивач нараховує вказані проценти, загальний розмір розрахованих таких процентів складає 5880 грн 00 коп. (з 11.08.2024 року по 16.11.2024 року).

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення неустойки.

Згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, оскільки неустойка за кредитним договором нарахована у період дії в Україні воєнного стану, ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий Центр», а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 3 000 грн слід відмовити.

Разом з тим, не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про незаконність умов договору щодо комісії.

Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1,частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

За такого, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 900 грн. не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому не є нікчемною.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення процентів і пені, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості підлягає зміні, шляхом стягнення заборгованості у розмірі 12780 грн 00 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 6000 грн., за процентами - 5880 грн., за комісією -900 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позову рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за позовну заяву підлягає зміні шляхом зменшення суми таких витрат з 2422 грн 40 коп. до 1735 грн 40 коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1030 грн 50 коп. судового збору, сплаченого за апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Захар`євою Яною Василівною, задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 10.08.2024-100002511 від 11 серпня 2024 року у розмірі 12780 грн 00 коп. (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят гривень), що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 6000 грн., по процентам - 5880 грн., по комісії -900 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 1735 грн 40 коп. (одна тисяча сімсот тридцять п`ять гривень сорок копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 1030 грн 50 коп. (одна тисяча тридцять гривень п`ятдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т. В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року