КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 757/6196/24-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/4693/2026Головуючий у суді першої інстанції - Хайнацький Є.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Дар`я Дмитріївна, ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» з позовом, у якому просила стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на її користь суму у розмірі 57 296 грн. 69 коп., а також судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був клієнтом філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» на підставі заяви про приєднання № 1368038/190917 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу.

18.11.2021 нотаріусом Тізенберг Д.Д. на підставі ст. 46 Закону України «Про нотаріат» направлено запит до АТ «Ощадбанк» про наявність грошових вкладів та рахунків на ім`я померлого ОСОБА_3

20.12.2021 листом № 46/12-05/30591 БТ АТ «Ощадбанк» повідомлено нотаріуса про наявність грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я померлого ОСОБА_3 у сумі 114 593,39 грн.

03.02.2023 приватним нотаріусом Тізенберг Д.Д. видано позивачу в порядку спадкування за законом свідоцтво на спадщину на 1/2 частину майна померлого ОСОБА_3 , в тому числі на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я померлого ОСОБА_3 у сумі 114 593,39 грн.

07.02.2023 позивач звернулась із заявою до філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» про перевірку інформації по рахункам померлого ОСОБА_3 .

Із витягу про рух коштів із рахунку померлого ОСОБА_3 позивач дізналася, що 17.11.2022 грошові кошти в сумі 111 000,00 грн. чотирма транзакціями були перераховані невідомою особою на інший рахунок.

Листом від 24.02.2023 за номером 46/12-05/2942 БТ АТ «Ощадбанк» повідомило нотаріуса Тізенберг Д.Д., що залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 відкритого на ім`я померлого ОСОБА_3 складає 2 769,39 грн., крім того 17.11.2022 відкрито рахунок НОМЕР_2 , та залишок коштів на ньому складає 58 000,00 грн.

Надалі, листом від 14.03.2023 АТ «Ощадбанк» відмовило позивачу в видачі грошових коштів на підставі свідоцтва на спадщину та запропонувало звернутись до нотаріуса для актуалізації свідоцтва про спадщину.

Посилаючись на те, що позивач, як спадкоємець померлого ОСОБА_3 , не перебуває з АТ «Ощадбанк» у договірних відносинах та має право на отримання коштів, які належали спадкодавцеві та перебували на рахунку на момент його смерті, просила на підставі ст. 611, 614, 623, 1066, 1281 Цивільного кодексу України стягнути з АТ «Ощадбанк» 57 296,69 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2025 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка звернулась із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано той факт, що норми, які покладені в основу оскаржуваного рішення, регулюють відносини банку з клієнтом, яким може бути фізична особа, яка не є померлою. Після смерті клієнта ніхто не мав права надавати банку розпорядження щодо проведенням операцій за рахунком.

Посилається на те, що на момент здійснення спірних транзакцій клієнт був мертвий, про що банк знав, оскільки був належним чином повідомлений, і незважаючи на це, виконав свідомо незаконні розпорядження, помилково вважаючи, що вони походять від клієнта.

Вказує, що суд не дослідив хто був клієнтом станом на 17.11.2022 та хто мав право спрямовувати банку платіжні розпорядження по рахунку. ОСОБА_3 клієнтом бути не міг, оскільки помер понад рік тому, про що банк знав, а спадкоємці також не могли бути клієнтами, оскільки права клієнта за договором банківського рахунку не переходять у спадок. На момент здійснення спірних операцій 17.11.2022 особи спадкоємців не були відомі банку.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження неправомірних дій банку, оскільки незаконні дії банку полягали у списанні коштів з рахунку померлого клієнта за розпорядженням невстановлених, але свідомо неуповноважених осіб.

Зазначає, що суд не врахував, що позивач не є клієнтом банку та не несе перед банком жодних зобов`язань. Якщо б навіть позивач, внаслідок обману, розкрила шахраям інформацію, яка дала їм можливість ініціювати грошові перекази з рахунку померлого клієнта, банк у будь-якому разі не мав права їх виконувати.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

17.10.2025 до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

06.01.2026 від позивачки до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 21.09.2021 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Згідно з заявою про приєднання № 1368038/190917 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу ОСОБА_3 був клієнтом філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк».

18.11.2021 нотаріусом Тізенберг Д.Д. на підставі ст. 46 Закону України «Про нотаріат» направлено запит до АТ «Ощадбанк» про наявність грошових вкладів та рахунків на ім`я померлого ОСОБА_3 .

20.12.2021 листом № 46/12-05/30591 БТ АТ «Ощадбанк» повідомлено нотаріуса про наявність грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я померлого ОСОБА_3 у сумі 114 593,39 грн.

Водночас, 17.11.2022 о 18:18 год. з використанням системи «Ощад 24/7» здійснено спірні два перекази грошових коштів на суми 29 000,00 грн. та 24 000,00 грн. із картки померлого ОСОБА_3 на кратку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), емітовану АТ «Таскомбанк».

У зв`язку з цим, 17.11.2022 позивач звернулась із заявою до Відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про вчинення злочину, за якою 18.11.2022 відкрите кримінальне провадження № 0001801 за ст. 190 ч. 3 КК України (шахрайство).

03.02.2023 приватним нотаріусом Тізенберг Д.Д. видано позивачу в порядку спадкування за законом свідоцтво на спадщину на 1/2 частину майна померлого ОСОБА_3 , в тому числі на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я померлого ОСОБА_3 у сумі 114 593,39 грн.

07.02.2023 позивач звернулась із заявою до філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» про перевірку інформації по рахункам померлого ОСОБА_3 .

Листом від 24.02.2023 за номером 46/12-05/2942 БТ АТ «Ощадбанк» повідомило нотаріуса Тізенберг Д.Д,, що залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 відкритого на ім`я померлого ОСОБА_3 складає 2769,39 грн, крім того 17.11.2022 відкрито рахунок НОМЕР_2 , та залишок коштів на ньому складає 58 000,00 грн.

Надалі, листом від 14.03.2023 АТ «Ощадбанк» відмовило позивачу в видачі грошових коштів на підставі свідоцтва на спадщину та запропонувало звернутись до нотаріуса для актуалізації свідоцтва про право на спадщину.

У відповідь на запит Національного банку України за скаргою позивача AT «Ощадбанк» направлено електронне повідомлення № 11/5-18/1411/2023/с від 09.05.2023, в якому вказано про ретельну перевірку фактів, викладених у зверненні ОСОБА_1 . Перевіркою було встановлено, що скаржниця мала доступ до пенсійної платіжної картки НОМЕР_6 померлого чоловіка ОСОБА_3 . 17.11.2022 в телефонній розмові з особою, яка видавала себе за працівника AT «Ощадбанк», скаржницею була розголошена інформація щодо реквізитів платіжної картки її померлого чоловіка ОСОБА_3 , а також розкриті паролі ПІН-коди для одноразових операцій в мережі Інтернет, внаслідок чого шахраї скористались наданою інформацією. 17.11.2022 з пенсійного рахунку № НОМЕР_7 , з використанням системи «Ощад 24/7», були списані кошти в сумі 53 540,00 грн., а саме: 29 000,00 грн., 24 000, 00 грн. та комісія банку 540,00 грн. Цього ж дня о 18:17 год. на відкритий картковий рахунок № НОМЕР_8 за допомогою системи «Ощад 24/7» з пенсійного рахунку № НОМЕР_7 було також здійснено перерахування коштів двома операціями (29 000,00 грн. та 29 000,00 грн.) на загальну суму 58 000,00 грн. (переказ між власними картками). Зазначені кошти не були переведені на картку іншого власника у зв`язку з тимчасовим блокуванням рахунку ОСОБА_3 системою платежів Банку, внаслідок перевищення добового ліміту на переказ коштів. Відкриття рахунків та несанкціонований переказ грошових коштів міг статися в результаті розголошення Скаржницею стороннім особам персональних даних ОСОБА_3 , реквізитів платіжних карток Банку випущених на його ім`я та одноразових кодів доступу до мобільного додатку.

17.11.2022 о 18:13 год. здійснено реєстрацію/вхід в мобільний додаток «Ощад 24/7» (Система дистанційного банківського обслуговування, нова версія «Мобільний ощад» - Flumo) за допомогою банківської картки ОСОБА_3 № НОМЕР_6 ( НОМЕР_9 ) - рахунок № НОМЕР_1 та фінансового телефону ОСОБА_3 + НОМЕР_10 . SMS-повідомлення з кодом для установки/зміни PIN-коду по картці ОСОБА_3 № НОМЕР_6 ( НОМЕР_9 ) направлялись банком о 18:07 год. та 18:11 год. на його фінансовий номер телефону НОМЕР_10 . На цей же фінансовий номер 17.11.2022 о 18:13 год. направлено повідомлення про успішну реєстрацію в мобільному додатку «Ощад 24/7».

Крім того, відповідно до інформації про надіслання повідомлень на телефон ОСОБА_3 , на фінансовий номер ОСОБА_3 + НОМЕР_10 в період часу з 18:17 по 18:19 направлені повідомлення про здійснення переказів з його картки № НОМЕР_6 ( НОМЕР_9 ) - рахунок № НОМЕР_1 . Також на фінансовий номер ОСОБА_3 17.11.2022 в період часу з 18:14 до 18:16 надсилались повідомлення відносно відкриття рахунків та випуску цифрових карток: Рахунок № НОМЕР_11 картка НОМЕР_12 ; Рахунок № НОМЕР_13 картка НОМЕР_14 ; Рахунок № НОМЕР_8 картка НОМЕР_15 .

24.11.2022 позивач звернулася до AT «Ощадбанк» із заявою про проведення розслідування, в якій зазначила, що 17.11.2022 в телефонній розмові з невідомою особою здійснила за її інструкціями дії зі зміни PIN-коду картки померлого ОСОБА_3 . Надалі, після списання грошових коштів із даної картки, позивач повідомила AT «Ощадбанк» про необхідність заблокувати картку.

Згідно відповіді АТ «Таскомбанк» № 4864/47.7-БТ від 04.10.2024 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22.04.2024, картка № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_16 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження неправомірних дій відповідача АТ «Ощадбанк», внаслідок яких списано грошові кошти з карткового рахунку померлого ОСОБА_3 .

Окрім цього, виходив з того, що позивач 17.11.2022 в телефонній розмові з невідомою особою здійснила за її інструкціями дії зі зміни PIN-коду картки померлого ОСОБА_3 . Надалі, після списання грошових коштів із даної картки, позивач повідомила AT «Ощадбанк» про необхідність заблокувати картку.

При цьому судом зазначено, що 17.11.2022 позивач звернулась із заявою до Відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про вчинення злочину, за якою 18.11.2022 відкрите кримінальне провадження № 0001801 за ст. 190 ч. 3 КК України (шахрайство). Однак, у межах даного кримінального провадження відсутнє передбачене ч. 6 ст. 82 ЦПК України остаточне судове рішення.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 є спадкоємицею померлого ОСОБА_3 .

Померлий ОСОБА_3 був клієнтом АТ «Державний ощадний банк України», в якому мав відкритий банківський рахунок та на день смерті залишок його коштів складав 114593 грн. 39 коп.

Після смерті ОСОБА_3 , отримавши свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_1 звернулась до відповідача з метою отримання коштів, отриманих у спадок, проте останній було відмовлено через брак коштів на рахунку померлого ОСОБА_3 . В подальшому, позивачкою було встановлено, що кошти були списані з рахунку спадкодавця у шахрайський спосіб.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Користувачем електронного платіжного засобу може бути юридична або фізична особа. Електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунка користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Доцільно у даній справі наголосити на тому, що залишено судом поза увагою, на момент проведення спірних транзакцій клієнт Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_3 був померлим, тобто не міг ініцюювати будь-яких операцій за рахунком.

З матеріалів справи вбачається, що електронний платіжний засіб померлого ОСОБА_3 перебував у ОСОБА_1 , що нею не заперечується, оскільки на момент виникнення спірних транзакцій була відкрита спадкова справа.

Про наявність спадкової справи відповідачу в справі було достеменно відомо, оскільки приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. направлявся банку лист про залишок коштів на рахунку для встановлення обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, банк був управі виконувати операції за рахунком лише після пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, а у інших випадках зупинити видаткові операції по рахунку. Тобто, банк повинен забезпечити збереження коштів клієнта, зокрема після його смерті, до моменту видачі коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину.

При цьому, банком не доведено у даній справі належними та достатніми доказами, що дзвінок, який отримала ОСОБА_1 не був ініційований банком, а ОСОБА_2 не діяв від імені та в інтересах банку, з огляду на відсутність в матеріалах справи вироку в кримінальній справі.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з цим, слід наголосити, що ОСОБА_1 хоч і було розголошено інформацію по рахунку померлого ОСОБА_3 , проте остання невідкладно зателефонувала до банку із повідомленням про заволодіння сторонніми особами інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції. Проте, інформацію від позивачки банком прийнято не було, оскільки вона не була власником такого рахунку.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15.

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 було ужито всі можливі заходи щодо повідомлення банку про заволодіння третіми особами інформацією, яка надавала змогу ініціювати платіжні операції за рахунком. При цьому, слід зауважити, що ОСОБА_1 на момент проведення спірних транзакцій не була ані клієнтом банку, ані користувачем електронного платіжного засобу, належного ОСОБА_3 під час смерті, тобто не могла ініціювати платіжні операції. Банк, при цьому, не забезпечив схоронності спадкового майна, після смерті клієнта, до моменту видачі залишку по рахунку спадкоємцям клієнта.

Також, апеляційний суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у даній справі відповідачем не було забезпечено схоронності спадкового майна до звернення спадкоємців з вимогами про виплату залишку на рахунку, а також не доведено, що саме ОСОБА_1 було розголошено інформацію у необхідному обсязі для ініціювання платіжних операцій. При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із повідомленням, в якому зазначала, що треті особи у шахрайський спосіб інформацією по рахунку померлого ОСОБА_3 .

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину на частину вкладу в розмірі 114593,39 грн. в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», який був станом на 17.11.2022 до проведення спірних транзакцій, а обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, з огляду на такі обставини, ефективно не відновить її порушених прав.

З огляду на таке, ураховуючи наявність в матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, апеляційний суд приходить висновку про наявність підстав для скасування ухваленого Печерським районним судом м. Києва рішення від 09.07.2025 та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відновити залишок на рахунку ОСОБА_3 до розміру 114 593 (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 39 (тридцять дев`ять) копійок, який був станом на 17.11.2022 до проведення спірних транзакцій.

Саме такий спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 буде відповідати меті її звернення до суду, що узгоджується з ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки стягнення коштів у заявленому розмірі, як про це просить позивачка, не відновить її порушених прав, з огляду на характер спірних правовідносин.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з АТ «Державний ощадний банк України» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 211, 20 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Дар`я Дмитріївна, ОСОБА_2 про стягнення коштів - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Дар`я Дмитріївна, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» відновити на рахунку ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , кошти до розміру 114 593 (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 39 (тридцять дев`ять) копійок, які знаходились на його рахунку станом на 17 листопада 2022 року до проведення спірних транзакцій.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень (нуль) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_17 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова