Провадження №2-з/447/2/26
Справа №447/92/26
У Х В А Л А

13.01.2026 Суддя Миколаївського районного суду Львівської області Друзюк М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Онацька В.В., про забезпечення позову, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити Новороздільській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину та інші правовстановлюючі документи у межах спадкової справи №172/2025 після смерті ОСОБА_2 (номер витягу про реєстрацію спадкової справи 81932047 від 21.07.2025) та накласти арешт на все спадкове майно у межах спадкової справи № 172/2025 після смерті ОСОБА_2 (номер витягу про реєстрацію спадкової справи 81932047 від 21.07.2025).

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який згідно з заповітом, посвідченим 28.06.2024 державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1706, все своє майно заповів ОСОБА_3 .

21.07.2025 в Новороздільській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 172/2025р. після смерті ОСОБА_2 . Заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_3 .

З зазначеними обставинами заведення спадкової справи та складання заповіту, посвідчення заповіту заявниця не згідна, оскільки її чоловік лежав в лікарні в безпорадному стані, і вона, разом з дочкою, здійснювала постійний догляд за чоловіком (спадкодавцем) у зв`язку з його хворобою. ОСОБА_2 не повідомляв заявниці про намір скласти заповіт і в нього не було на це можливості, оскільки він був лежачий, часто впадав в кому та часто перебував без свідомості.

У подальшому 07.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до Новороздільської державної нотаріальної контори про заведення спадкової справи, проте відповіді не отримала.

Окрім того, заявниця повідомила, що в провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебуває справа № 447/2112/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування заочного рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20.11.2024 про розірвання шлюбу.

На момент подачі позову до суду та розгляду справи в суді ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Новороздільській міській лікарні. Відтак, заявниця вважає, ОСОБА_2 , перебуваючи в медичній установі при перенесених захворюваннях, не міг подати позовну заяву до суду про розірвання шлюбу та скласти заповіт, оскільки не здатний був розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначила, що, як дружина померлого ОСОБА_2 , заявниця належить до першої черги спадкоємців за законом.

Заявниця зверталася до нотаріуса, однак їй не видано жодної офіційної (письмової) інформації про заповіт, про заведення спадкової справи і про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, або постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії, а тому вважає, що у цій справі потрібно вжити заходів забезпечення позову у вигляді заборони Новороздільській державній нотаріальній конторі видати свідоцтва про право на спадщину в межах спадкової справи від 21.07.2025, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи відповідно до ч.1ст.153 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13ст.7 ЦПК України.

На підставі ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно із п. п. 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 р. (справа № 826/9263/17, адміністративне провадження № К/9901/44796/18) Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним звязок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12ЦПК України).

Суд вважає, що у заяві про забезпечення позову заявником не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, заявник не зазначив за захистом яких саме прав має намір звернутися до суду , що унеможливлює визначити співмірність заходу забезпечення позову позовній вимозі, а тому суд відмовляє у задоволенні відповідної заяви.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Онацька В.В., про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Друзюк М. М.