Провадження № 22-ц/824/1287/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Київгаз» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом, про захист прав споживачів у якому просив зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка виникла внаслідок відмови Акціонерного товариства «Київгаз» від встановлення позивачу безкоштовного лічильника газу за адресою АДРЕСА_1 , за наступними складовими моральної шкоди: - за складовою №1 відшкодувати 7 875 грн; - за складовою №2 відшкодувати 5 513 грн; - за складовою №3 відшкодувати 3 937 грн; - за складовою №4 відшкодувати 7 875 грн, що у підсумку становить 25 200 грн. Зобов`язати Акціонерне товариство «Київгаз» перерахувати суму відшкодування на рахунок позивача IBAN: НОМЕР_1 протягом двох тижнів після набрання рішенням суду законної сили.

У обґрунтування вимог позивач вказав, що 20 вересня 2023 року звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з цивільним позовом до Акціонерного товариства «Київгаз» про визнання незаконною відмови відповідача від встановлення безкоштовного лічильника газу за адресою АДРЕСА_1 , співвласником якої він є, та про встановлення лічильника. 25 квітня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва рішенням по справі №752/19602/23 визнав відмову відповідача від встановлення позивачу лічильника незаконною і зобов`язав відповідача встановити лічильник. 09 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд постановою по зазначеній справі №752/19602/23 залишив рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року без змін, чим підтвердив незаконність дій відповідача.

Позивач вважав, що незаконність дій відповідача та його статус споживача у правовідносинах з відповідачем підтверджені судом при розгляді первинного позову і тому не потребують доказування у даній справі. Незаконною відмовою від встановлення позивачу лічильника за зазначеною вище адресою відповідач завдав позивачу моральної шкоди, що виразилася у необхідності звертатися до ряду організацій, підготовка звернень потребувала ознайомлення зі значним обсягом документів. Такі витрати часу призвели до вимушених змін у звичному способі життя, зокрема замість підтримки свого побуту, зустрічей з рідними, та необхідного з урахуванням віку поганого стану здоров`я відпочинку, він був змушений значну частину свого часу витрачати на захист своїх прав, порушених відповідачем. При цьому вказував, що умисними та тривалими маніпуляціями із законодавством відповідач посилив та розтягнув у часі душевні страждання від приниження гідності. Крім того, негативний досвід звернень до державних органів призвів до зневіри.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київгаз» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказав, що зазначення в рішенні суду про доведеність відсутності порушень відповідачем його прав та своїх обов`язків не відповідає дійсності. Крім того твердження суду про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між медичними довідками і діями/бездіяльністю відповідача не має стосунку до даної справи, оскільки позивач долучив медичну документацію для відображення стану свого здоров`я, а не як доказ завдання моральної шкоди чи підставу для визначення її розміру. Розглядаючи справу про відшкодування шкоди суд не розглянув жодну з її складових та причини їх виникнення.

13 жовтня 2025 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За таких умов апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі № 752/19602/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київгаз» задоволено частково, зобов`язано АТ «Київгаз» встановити ОСОБА_1 індивідуальний безкоштовний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 , протягом місяця після набрання рішенням суду законної сили; відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 752/1960/23 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року залишено без змін.

Позивач мотивує свої вимоги, тим, що у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі № 752/19602/23 встановлено, що відповідачем порушені свої обов`язки та права позивача пов`язані з встановленням індивідуального безкоштовного лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначав, що заявлені позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються виключно на його припущеннях, а в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази неправомірних дій/бездіяльності відповідача.

Суд першої інстанції вказав, що у долучених позивачем медичних документах відсутні будь-які посилання кваліфікованих фахівців на наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача, які пов`язані з порушенням АТ «Київгаз» своїх обов`язків та права позивача пов`язаних із встановлення індивідуального безкоштовного лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 і погіршенням стану його здоров`я за період з 08 червня 2022 року (період який вказує позивач з якого завдана моральна шкода) по день пред`явлення позову. До того ж, постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі № 752/1960/23 встановлено, що АТ «Київгаз» не порушив свої обов`язки та права Позивача пов`язані із встановлення індивідуального безкоштовного лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може, з огляду на наступне:

За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди.

За загальним правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі №569/20510/19 наведено правову позицію, що "тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав".

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи".

Факт неправомірності дій має бути встановлений у визначеному чинним законодавством порядку, а саме, підтверджений відповідним доказами, або судовим рішенням, яке буде мати преюдиційне значення для цієї справи про відшкодування шкоди.

В постанові КЦС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №520/11429/17 зазначається, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

В даному випадку, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року у справі № 752/19602/23, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, визнано відмову відповідача від встановлення позивачу лічильника незаконною.

Такими чином висновки суду першої інстанції щодо відсутності належних, допустимих та достатніх доказів неправомірних дій/бездіяльності відповідача є хибними, з огляду на те, що незаконність дій відповідача встановлена вищенаведеним судовим рішенням, та має преюдиційне значення для цієї справи, а отже не підлягає доказуванню при розгляді справи, яка переглядається.

При зверненні до суду першої інстанції позивач мотивував наявність моральної шкоди тим, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право, захист якого вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, оскільки для встановлення істини в справі та доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності відповідача він був вимушений неодноразово звертатися до цілого ряду організацій, підготовка таких звернень потребувала ознайомлення зі значним обсягом документів. Такі витрати часу призвели до вимушених змін у звичному способі життя позивача, зокрема замість підтримки свого побуту, зустрічей з рідними, та з урахуванням віку та поганого стану здоров`я необхідного відпочинку, він був змушений значну частину свого часу витрачати на захист своїх прав, порушених відповідачем. При цьому вказував, що умисними та тривалими маніпуляціями із законодавством відповідач посилив та розтягнув у часі душевні страждання від приниження гідності. Крім того негативний досвід звернень до державних органів призвів до зневіри. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

Вказані обставини судом першої інстанції враховані не були.

Зазначаючи про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я позивача, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач надав до суду медичну документацію не в якості доказу завдання йому моральної шкоди чи підстави для визначення її розміру, а задля відображення стану його здоров`я у період завдання йому моральної шкоди.

Оцінюючи наведені позивачем складові завданої йому моральної шкоди в комплексному контексті колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача щодо спричинення відповідачем йому моральної шкоди, яка полягає у незаконних діях щодо відмови від встановлення лічильника, що встановлено судовим рішенням, яке має преюдиційне значення для цієї справи про відшкодування шкоди.

Щодо порядку визначення розміру моральної шкоди колегія суддів враховує наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У частині третій статті 12, частині першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Зважаючи на глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконних дій відповідача, тривалості моральних страждань у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для відновлення свого права на звернення, доведення своїх вимог в суді та оскарження неправомірних дій відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 10 000 гривень, що є достатньо для відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Що стосується вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача перерахувати суму відшкодування на банківський рахунок, суд апеляційної інстанції зазначає, що дане питання фактично є способом виконання рішення суду про стягнення коштів, а тому не може бути вирішена судом в якості окремою позовної вимоги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За таких обставин, в порядку розподілу судових витрат, враховуючи задоволення вимог позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який мав би сплатити позивач за відсутності пільг, в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 3028,00 грн. (1211,20 грн. + 1816,80 грн.)

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Київгаз» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 4-Б, ) на користь Держави судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько