Справа №461/6005/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Павлюк О. В.,

за участі секретаря судового засідання Гнаткович В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

1. Рух по справі та позиції учасників

23.07.2025 до Галицького районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якій Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 30000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 80000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що у провадженні Галицький районний суд м. Львова перебувала справа № 461/6592/20 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнаний ОСОБА_1 . Вироком від 30.03.2021 Галицький районний суд м. Львова визнав ОСОБА_2 винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначив покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - задоволений частково. Суд також стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що, за він, 05.05.2020, близько 14:15 год., умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_1 один удар лівою ногою в зону паху, внаслідок чого заподіяв потерпілому синець в ділянці лона, що відповідно до судово-медичної експертизи відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості. Своєю ухвалою від 19 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду вирок Галицького районного суду м. Львова від 30.03.2021 відносно ОСОБА_2 скасувала та призначила новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що вирок суду першої інстанції був скасований виключно з підстав процесуальних рішень. Вироком від 13.06.2024 Галицький районний суд міста Львова справа № 461/6592/20 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Відповідно до положень ч.5ст. 74 КК України суд звільнив ОСОБА_2 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1ст. 49 КК України, у зв`язку зі закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди суд задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. Ухвалою від 04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду по Справа № 461/6592/20 скасувала вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року та звільнила ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку зі закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України закрила. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 апеляційний суд залишив без розгляду. Позивач зазначає, що вчиненим кримінальним правопорушенням Відповідач йому завдав матеріальної та моральної шкоди на суму 30000,00 грн, яку він витратив на психологічні консультації та правову допомогу. Також вказує, що внаслідок протиправних дій Відповідача Позивач поніс також значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які Позивач міг би реалізувати, не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту його порушених прав. Враховуючи наведене, Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду на суму 80000,00 грн. Окрім цього, зазначив, що орієнтовна вартість судових витрат, які Позивач очікує понести на правову допомогу для розгляду цієї справи, становить 20000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 для розгляду цієї справи визначена суддя Зубачик Н. Б.

Ухвалою від 12.08.2025 суддя Галицького районного суду м. Львова Зубачик Н. Б. заяву ОСОБА_2 про відвід судді задовольнила та відвела суддю Зубачик Н. Б. від розгляду цивільної справи № 461/6005/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а матеріали цієї цивільної справи передала до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу між суддями у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 для розгляду цієї справи визначена суддя Павлюк О. В.

Ухвалою від 20.08.2025 суддя Галицького районного суду м. Львова Павлюк О. В. залишила позовну заяву без руху, встановивши Позивачу строк для усунення її недоліків. Позивач виправив недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Галицький районний суд міста Львова ухвалою від 02.09.2025 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

19.09.2025 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з Відповідача на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн та 3000,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування відзиву зазначає, що Позивач жодних належних та допустимих доказів стосовно заподіяння майнової шкоди не подав та взагалі не зазначив, у чому вона полягає. Щодо моральної шкоди зазначає, що відповідно до інкримінованого йому обвинувачення, Відповідач заподіяв потерпілому (Позивачу) легке тілесне ушкодження фактично синець, лікування якого, згідно з показами, які надав сам Позивач під час розгляду кримінального провадження, полягало лише у використанні лікувальної мазі. Позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували, куди він звертався за отриманням медичної допомоги, яке лікування йому призначалося та проводилося, а також тривалість такого лікування. Враховуючи наведене, ступінь тяжкості завданого тілесного ушкодження, яке віднесене до категорії легкого та фактично є синцем, відсутність будь-яких доказів обґрунтування позиції Позивача, а також належного обґрунтування розміру компенсації, вважає, що сума у розмірі 2000,00 грн буде достатнім та справедливим відшкодуванням.

Протокольною ухвалою від 11.12.2025 суд задовольнив клопотання Позивача та витребував в архіву Галицького районного суду м. Львова матеріали кримінальної справи № 461/6005/25.

27.01.2026 від представника Позивача адвоката Винниченка М. П. надійшли письмові пояснення у справі, у яких адвокат, серед іншого, зазначає, що визнання особою своєї винуватості є обов`язковим для створення передумов для звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності. Також Відповідач не враховує той факт, що 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу не покриває витрати Позивача на надання правничої допомоги, адже розгляд кримінальної справи тривав 5 років, безліч судових засідань були призначені та кілька адвокатів брали участь у цих засіданнях.

Ухвалою від 27.01.2026 Галицький районний суд м. Львова закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, його позивача адвокат Винниченко М. П. скерував 02.02.2026 клопотання про розгляд справи у їх відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві, та просить такі задовольнити. Окрім цього, зазначив, що протягом 5 днів долучить докази підтвердження витрат на правничу допомогу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, проте у своїй заяві від 10.12.2025 просить проводити судовий розгляд цієї справи у його відсутності.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про її розгляд.

2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з таких доводів та мотивів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд встановив, що у провадженні Галицький районний суд м. Львова перебувала справа № 461/6592/20 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України. Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнаний ОСОБА_1 .

Вироком від 30.03.2021 Галицький районний суд м. Львова визнав ОСОБА_2 винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначив покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - задоволений частково. Суд також стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою від 19 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду вирок Галицького районного суду м. Львова від 30.03.2021 відносно ОСОБА_2 скасувала та призначила новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком від 13.06.2024 Галицький районний суд міста Львова справа № 461/6592/20 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Відповідно до положень ч.5ст. 74 КК України суд звільнив ОСОБА_2 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1ст. 49 КК України, у зв`язку зі закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди суд задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн.

Відповідно до вказаного вироку суду, ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що, за він, 05.05.2020, близько 14:15 год., умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_1 один удар лівою ногою в зону паху, внаслідок чого заподіяв потерпілому синець в ділянці лона, що відповідно до судово-медичної експертизи відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості.

Ухвалою від 04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду по Справа № 461/6592/20 скасувала вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року та звільнила ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку зі закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України закрила. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 апеляційний суд залишив без розгляду.

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме у зв`язку зі закінченням строків давності, які є нереабілітуючими обставинами. Тому звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій Відповідача він змушений був звернутись за консультаціями до психолога, та до адвокатів за послугами правової допомоги.

При цьому, жодних належних та допустимих доказів звернень за консультаціями до психолога та доказів на підтвердження оплати відповідних консультацій, Позивач суду не надав. Окрім того, факт звернення Позивача до адвокатів за послугами правової допомоги не є матеріальною шкодою, завданою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 30000,00 грн. слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо розміру заподіяної моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний суд у справі № 757/64895/21-ц, зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Всі зазначені елементи знайшли своє підтвердження у ході розгляду цієї справи та доведено належними та допустимими доказами, що долучені до справи.

В обґрунтування розміру моральної шкоди Позивач зазначає, з-поміж іншого, що внаслідок протиправних дій Відповідача він поніс також значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які Позивач міг би реалізувати, не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту його порушених прав.

Визначення поняття моральної шкоди та способи її відшкодування і визначення розміру наведені у статті 23 ЦК України.

Згідно з пунктами 1 і 2 частини 2 цієї статті, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Верховний Суд України у п. 9Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, суд бере до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Таким чином, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Разом з тим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Боргарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд вважає доведеним, що між діями Відповідача, що призвели до порушення законних прав Позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить зі ступеня завданих Позивачу тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, ступеня та характеру перенесених Позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю та вимушеними змінами у його житті. Також суд враховує вимоги розумності та справедливості. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути співмірним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Отже, аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, з огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій Відповідачем, а також, виходячи зі засад розумності та справедливості, надані суду докази щодо заподіяння моральної шкоди, а тому, виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн, що є достатньою грошовою компенсацією за завдану Відповідачем моральну шкоду.

Отже, аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, з огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій Відповідачем, а також, виходячи зі засад розумності та справедливості, надані суду докази щодо заподіяння моральної шкоди, а тому, виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн, що є достатньою грошовою компенсацією за завдану Відповідачем Позивачу шкоду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки Позивач при зверненні до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, був звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, з Відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 757 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди (з розрахунку 15000,00/80000,00*3028,00), а судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення матеріальної шкоди необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.23, 1166, 1167,1190 ЦК України, ст.ст.12, 82, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 280-282. 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

2. Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 15000 (п`ятнадцять тисяч гривень).

3. Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у дохід держави судовий збір в розмірі 567,75 грн (п`ятсот шістдесят сім гривень сімдесят п`ять копійок)

4. Судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення матеріальної шкоди віднести за рахунок держави.

5. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 02.02.2026.

Суддя Ольга ПАВЛЮК