Справа № 591/2958/25
Провадження № 2/591/601/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних у розмірі 78514,12 грн. та інфляційні збитки у розмірі 270181,54 грн. за прострочення погашення суми боргу за кредитними договорами №CNL-COO/196/2007 та №ML-C01/031/2008 за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2010 року та додатковим рішенням від 28 жовтня 2011 року по справі № 2-2586/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було стягнуто прострочену заборгованість за кредитним договором № CNL-COO/196/2007 в сумі 279 266,10 грн. в солідарному порядку, прострочену заборгованість за кредитним договором №ML-C01/031/2008 в сумі 316683,65 грн. в солідарному порядку. 08.09.2020 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг» у виконавчому провадженні щодо виконання рішень в справі №2-2586/10. 18.02.2025 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг» на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчому провадженні щодо виконання рішень в справі №2-2586/10. На підставі виконавчих листів по справі № 2-2586/10 було відкрито виконавчі провадження №32399147 та №32399180. Станом на дату звернення до суду рішення залишається не виконаним, а грошове зобов`язання не припинено, тому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3% річних та інфляційні збитки відповідно до ст. 625 ЦК України, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 27.03.2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання на 27.06.2025 року, яке було відкладено на 26.08.2025 року у зв`язку з неявкою відповідачів, відсутністю доказів їх належного сповіщення. 26.08.2025 року було закрито підготовчу провадження та справу призначено до розгляду на 18.11.2025 року, яке було відкладено у зв`язку з неявкою відповідачів, відсутністю доказів їх належного сповіщення на 30.01.2026 року.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Оскільки на момент подачі позову сплив строк позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2010 року та додатковим рішенням від 28 жовтня 2011 року по справі №2-2586/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було стягнуто прострочену заборгованість за кредитним договором №CNL-COO/196/2007 в сумі 279266,10 грн. в солідарному порядку, прострочену заборгованість за кредитним договором №ML-C01/031/2008 в сумі 316 683,65 грн. в солідарному порядку.

08.09.2020 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг» у виконавчому провадженні щодо виконання рішень в справі №2-2586/10.

18.02.2025 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг» на його правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчому провадженні щодо виконання рішень в справі №2-2586/10.

Судом встановлено, що це рішення не виконане, що підтверджується листом Зарічного ВДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо залишку заборгованості (а.с.16-18). Відповідно даної довідки-розрахунку заборгованості станом на 04 березня 2025 року за кредитними договорами №CNL-COO/196/2007 становить 238132,13 грн. та за договором №ML-C01/031/2008 - 254046,77 грн..

Після 24.02.2022 року боржниками було здійснено платежі на загальну суму 35878,14 грн. (6776,81+5247,93+2889,68+4728,97+4728,97+4728,97+6776,81).

Згідно з розрахунком суми 3% річних, наведеним представником позивача у позовній заяві за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 становить 78514,12 грн. /а.с. 5/.

Відповідно до розрахунку суми інфляційних витрат, наведеним представником позивача у позовній заяві за період з 12.03.2017 до 23.02.2022 становить 270181,54 грн. /а.с. 4-5/.

За загальним правилом ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. 1 ст. 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (п 41. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)).

Як зазначено у позовній заяві, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачами, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2010 року, ухвалене у справі № 2-2586/10, відповідачами не виконано у повному обсязі.

Вказана обставина не підлягає доказуванню, з огляду на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якою встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 23.10.2019 року у справі № 922/3013/18 (провадження № 12-116гс19), від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19)).

Також суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, в якій містяться висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

При постановленні судового рішення по цій цивільній справі судом також враховувалися висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 711/4585/22, провадження № 61-8119 св 21, а саме, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Представниця відповідача Мірошниченко О.І. у відзиві на позовну заяву просила про застосування позовної давності по цій справі, мотивуючи тим, що позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3% річних у розмірі 78514,12 грн. та інфляційні у розмірі 270181,54 грн. за прострочення погашення суми боргу за кредитними договорами за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року, в той же час, з позовною заявою до суду позивач звернувся 21.03.2025 року, тобто, з спливом строку позовної давності, при цьому, клопотання про поновлення строку позивачем не подано. Враховуючи викладене, відповідачі просять застосувати позовну давність у даній справі, та відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з пропуском передбаченого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності тривалістю у 3 роки.

Суд не вбачає підстав для застосування позовної давності у цій справі, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 (справа № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19).

Аналогічні висновки викладені в рішеннях Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України)установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина другастатті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу,продовжуються на строк дії такого карантину».

Окрім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжується.

Відповідно до норми п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до положення п. 12 та п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України строк позовної давності продовжується на період дії карантину та зупиняється на строк дії воєнного стану в Україні, а саме: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.(Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020).

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023)»

За наслідками розгляду справи № 910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у п.100 постанови від 06.09.2023 року зробила висновок, що саме з 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим законом (п. 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20).

Строк дії карантину, що був введений у 2020 році, неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та діяв до 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, та був відмінений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 за № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Правові позиції щодо застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладені у постановах Верховного Суду, а саме: від 11.02.2020 року у справі № 916/612/19; від 25.08.2021 року у справі № 914/1560/20; від 22.09.2022 року у справі № 920/724/21; від 07.09.2022 року у справі № 679/1136/21; від 20.04.2023 року у справі № 728/1765/21 тощо.

Водночас, з 24.02.2022 року до цього часу в Україні діє воєнний стан, що був введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»за№64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року за №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діяв на момент подання позову у даній справі.

Таким чином, з урахуванням положень пунктів 12, 18, 19 розділу «Прикінцевих та перехідних положення» ЦК України вимоги Банку щодо стягнення 3% річних за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року заявлені в межах строку позовної давності.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення розміру 3% річних та інфляційних втрат за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року, тобто, в межах строків позовної давності.

З огляду на викладене твердження представниці відповідача про сплив позовної давності є помилковим.

Відповідачами не спростовано доводи позивача щодо порушення умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру заборгованості, свого розрахунку заборгованості та доказів на його підтвердження, відповідачі та їх представниця не надали, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України в межах строку загальної позовної давності з урахуванням строків дії карантину та воєнного стану в Україні, на які він продовжується.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в солідарному порядку 3% річних у розмірі 78514,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 270 181,54 грн. за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 5015,46 грн..

Керуючись ст. ст. 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 4, 11, 14, 15, 16, 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України - задоволити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. І.Сікорського, 8) 3 % річних в розмірі 78514,12 грн. та інфляційні збитки в сумі 270181,54 грн. за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5015,46 грн..

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 лютого 2026 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО