ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року місто Київ.

Справа № 363/5149/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3587/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року (у складі судді Баличевої М.Б., повне рішення складено 19.09.2025 року)

у справі за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

08.10.2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором CL-314944 від 02.06.2021 у розмірі 372 304, 43 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2021 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Кредобанк» Кредитний договір № CL-314944. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Також Позичальник прийняв на себе обов`язок повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим Договором та Додатковими договорами. Сума виданого кредиту-231 247,98 гривень. Місячний платіж - 7 717,00 грн. Початкова відсоткова ставка-29,99. Відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником, Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 02.08.2024 року заборгованість за Кредитним договором 372304,43 грн., в т.ч.: тiло кредиту - 216474,34 грн.; вiдсотки - 155830,09 грн. У результаті порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором CL-314944 від 02.06.2021 заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», складає 372304,43 грн., на підставі викладеного представник позивача звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором CL-314944 від 02.06.2021 у розмірі 372304, 43 та судовий збір в розмірі 4467,66 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача 14 жовтня 2025 року подав через засоби поштової кореспонденції апеляційну скаргу , якою просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача заборгованість у розмірі 216 474,34 грн, у іншій частині позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що відповідач систематично сплачувала заборгованість за кредитом, і відповідно сума по тілу кредиту з урахуванням відсотків не відповідає дійсності. А тому вважають нарахування комісії, відсотків та штрафу за кредитним договором незаконним.

Вказує, що у відповідача виникли фінансові труднощі, які унеможливили змогу продовжувати здійснення платежів на погашення заборгованості, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України та перебуванням фактично в зоні бойових дій.

Зазначає, що з аналізу законодавства вбачається, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати авансових платежів, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Вказує, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за Кредитним договором, а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по відсоткам. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів.

Вказує, що позивач не надав суду докази, що підтверджують отримання відповідачем дострокової вимоги по поверненню коштів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

У судове засідання 20 січня 2026 року сторони не з`явились. Про розгляд справи повідомлені. Представники сторін повідомлені про дату судового засідання через електронний суд, що підтверджується звітом про доставку судових повісток.

Так як справу розглянуто за відсутності сторін, датою ухвалення даного рішення є дата складання повного тексту постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № CL-314944, за умовами якого Банк зобов`язувався надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використанні, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити процент та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору Банк видав позичальнику кредит в сумі 231 247,98 гривень.

Строк (термін) кредитування 60 місяців терміном до 01.06.2026 року (п. 2.3 Договору).

Позичальник доручає Банкові здійснити переказ грошових коштів на наступні цілі та за наступними реквізитами: на поточні потреби в сумі 113968,24 грн. на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 ; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед «АТ «Ідея Банк» по Кредитному договору № Е07.00606.007580843 від 12.02.2021, в сумі 17 335,81 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед «АТ «ПУМБ» по Кредитному договору № 401 від 20.11.2020, в сумі 33 773,93 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед «АТ «ПУМБ» по Кредитному договору № 301 від 30.03.2021, в сумі 66 170,00 грн.(п. 2.4 Договору).

За користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 29,99 % річних (п. 4.1 Договору).

Банк у випадках, передбачених п. 3.3 Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника (п. 6.9 Договору).

Пункт 7.1. договору передбачає за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15% (п`ятнадцять відсотків) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у випадку невиконання обов`язку, передбаченого п. 10.2. Кредитного договору, Банк має право нарахувати Позичальнику штраф в розмірі 5% (п`ять відсотків) від суми Кредиту (п. 2.1 Кредитного договору), що становить 11562,4 грн. У випадку не надання Позичальником підтверджуючих документів про повне погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед Кредитором у розмірі суми кредиту за Кредитним договором та припинення кредитного договору укладеного з Кредитором (п. 10.8. Кредитного договору), Банк має право нарахувати Позичальнику штраф в розмірі 20% (двадцяти відсотків) від суми Кредиту (п. 2.1 Кредитного договору).

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань Позичальника на підставі цього Кредитного договору, не може перевищувати 50% (п`ятдесяти відсотків) від суми Кредиту (п. 2.1 Кредитного договору).

П.п. 7.5-7.5.4. Договору передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання за Кредитним договором, звільняється від відповідальності за таке порушення, якщо вона доведе, що порушення сталося внаслідок випадку або дії (впливу на неї) визначених Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами (надалі - ТПП). Настання обставини непереборної сили під час порушення Стороною своїх обов`язків за Кредитним договором позбавляє таку Сторону права посилатися на цю обставину непереборної сили як на підставу звільнення від відповідальності. Доказом дії форс-мажорних обставин є відповідний документ, виданий ТПП. Сторона, яка знаходиться під дією обставини непереборної сили, повинна повідомити про це іншу Сторону протягом 3 (трьох) днів з дати початку дії на неї обставини непереборної сили та в цей же строк звернутися в ТПП для одержання документів, визначених у пп. 7.5.2 Кредитного договору. Документи, визначені в пп. 7.5.2 Кредитного договору, мають бути надані Стороною, яка знаходиться (-лася) під дією обставини непереборної сили, іншій Стороні впродовж 3 (трьох) днів з дня одержання цих документів. Якщо повідомлення Стороною іншої Сторони про знаходження під дією обставини непереборної сили, або звернення Сторони в ТПП для одержання документів, визначених у пп. 7.5.2 Кредитного договору, або надання цих документів іншій Стороні у вказані строки є неможливим через дію обставини непереборної сили, то така Сторона зобов`язана вчинити вказані дії впродовж 3 (трьох) днів з дня, відколи це стане можливим. Порушення Стороною пп. 7.5.3 Кредитного договору позбавляє її права посилатися на форс-мажорну обставину як на підставу звільнення від відповідальності за порушення Кредитного договору (а.с. 55-64).

Додатком № 1 до Кредитного договору № CL-314944 від 02.06.2021 року є графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 71-73).

Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту (а.с. 66-69), анкету-заяву № CL-314944 фізичної особи на отримання готівкового кредиту (а.с. 24-25), виписку по особовим рахункам з 02.06.2021 по 02.08.2024 (а.с. 16-41), меморіальні ордери № 30099859 від 02.06.2021 р. (а.с. 10), № 30099839 від 02.06.2021 р. (а.с. 11), № 30099819 від 02.06.2021 р. (а.с. 12), № 30099877 від 02.06.2021 р. (а.с. 13).

З розрахунку заборгованості за договором кредиту № CL-314944 від 02.06.2021 заборгованість ОСОБА_2 станом на 02.08.2024 складає 372304 ,43 грн., що складається з 216 474,34 грн. - заборгованість за кредитом, 155 830,09 грн.- заборгованість за відсотками.

16.05.2024 року за вих. № 16052024-П18-3955 АТ «Кредобанк» направило на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а.с. 42-43).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час судового розгляду встановлено, що позивач АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, здійснив перерахування кредитних коштів, проте відповідач не виконала свої зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками, з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статтях 526, 530, 610, 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)).

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи.

Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № CL-314944, за умовами якого Банк зобов`язувався надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використанні, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити процент та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором (п. 1 Договору). Відповідач під час укладення договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, у тому числі з графіками щомісячних платежів за кредитним договором, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем документи на підтвердження наявної заборгованості (розрахунок заборгованості за кредитом, виписка по рахунку) є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, не є правовою підставою для стягнення і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, надані позивачем меморіальні ордери та виписка з особового рахунка, є належним доказом наявної заборгованості відповідачки за простроченим тілом кредиту, підтверджує несвоєчасне погашення кредиту і повністю спростовує доводи відповідачки про відсутність заборгованості за кредитом, а тому висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості по кредиту позичальника перед банком, є правильним.

Разом з тим, відповідач не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності заборгованості за кредитом або свого розрахунку заборгованості. Отже, вказані твердження відповідача є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір нарахованих відсотків є необґрунтованим, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки не підлягає ототожненню поняття відповідальності у вигляді пені та відсотків за користування кредитом. Адже, згідно ст. 536 ЦК України, на яку є посилання у ч. 5 ст. 694 ЦК України, проценти сплачуються за користування чужими грошовими коштами, і проценти не є відповідальністю. Так, пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання. Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею) та не є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а є саме процентами за користування кредитом та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Зазначені проценти за своєю правовою природою є боргом, а тому зменшення їх розміру на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України неможливе.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було дотримано умови кредитного договору щодо пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів та факт пред`явлення вимоги про таке дострокове повернення, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Відповідно до умов п. 6.9 кредитного договору банк у випадках, передбачених п. 3.3 кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Отже, трактуючи умови договору, позивач має право, а не зобов`язаний здійснити досудове врегулювання спору шляхом надіслання досудової вимоги.

В даній справі на а.с. 42 міститься досудова вимога, яка була направлена відповідачу, що підтверджується списком згрупованої поштової кореспонденції.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц, в якій зазначено, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Таким чином, АТ «Кредобанк» звернувшись до суду безпосередньо з позовом про стягнення заборгованості не порушив процедуру захисту свого порушеного відповідачем права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи щодо непропорційності санкцій через воєнний стан чи фінансові труднощі також не ґрунтуються на вимогах законодавства та не підтверджені доказами, що суперечить ст. 76 ЦПК України, яка покладає на сторони обов`язок доведення обставин, на які вони посилаються.

Отже, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова