Справа № 521/289/26
Номер провадження № 2/521/2765/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси Шевчук Н.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (громадянина Латвійської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: № НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 (громадянин Латвії), в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття; витребувати через Міністерство юстиції України у порядку міжнародної правової допомоги відповідно до Договору між Україною та Латвійською Республікою від 23.05.1995 року відомості про задеклароване місце проживання (адресу) відповідача та забезпечити вручення йому процесуальних документів у справі; у разі якщо після вжиття судом заходів з міжнародної правової допомоги місце проживання/перебування відповідача не буде встановлено або вручення процесуальних документів буде неможливим за потреби здійснювати його повідомлення у справі шляхом розміщення оголошення на вебпорталі Судової влади України.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

13.01.2026 року цивільна справа 521/289/26 надійшла у провадження судді Шевчук Н.О.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог ЦПК України, у зв`язку з чим потребує залишенню без руху, виходячи з такого.

Під час прийняття позовної заяви, судом встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 175-177 ЦПК України.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до ст. 28 ЦПК України законодавцем визначено принцип підсудності справ за вибором позивача, зокрема, вказано, що позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з п. 9, 10 вказаної вище статті позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Судом з позовної заяви позивача вбачається, що відповідач ОСОБА_5 є громадянином Латвійської Республіки, тобто громадянином іноземної держави.

Визначення поняття «іноземний елемент» надано в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», а саме іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: а) хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; б) об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; в) юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини (ч.2 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Відповідно до ч. 1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору. (ч. 1ст. 3 Закон України «Про міжнародне приватне право»).

Розділ XII вказаного вище Закону чітко встановлює правила підсудності.

Так, ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

У ст. 76 вказаного вище Закону визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону;

2)якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Вирішуючи питання про підсудність цивільних справ з іноземним елементом, судам слід враховувати не тільки норми внутрішньодержавного права, але й колізійні норми, які містяться в конвенціях і двосторонніх договорах України та інших держав про правову допомогу.

Так, відповідно до Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах (дата підписання 23.05.1995 року, дата набуття чинності 12.07.1996 року, дата ратифікації 22.11.1995 року), а саме, до його ст. 1 Сторони погодили, що громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території другої Договірної Сторони стосовно своїх особистих та майнових прав таким самим правовим захистом, як і громадяни цієї Договірної Сторони. Це відноситься також і до юридичних осіб, які створені відповідно до законодавства однієї з Договірних Сторін. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно звертатись до судів, прокуратури, установ нотаріату (які надалі іменуються "установи юстиції") та до інших установ другої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні (в тому числі трудові, житлові), сімейні та кримінальні справи, можуть виступати в них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, як і власні громадяни.

У даному разі, судом встановлено, що звертаючись до суду України із позовом до «іноземного елемента» про стягнення аліментів, та, не зазначаючи його місце реєстрації, позивач просить суд витребувати через Міністерство юстиції України у порядку міжнародної правової допомоги відповідно до Договору між Україною та Латвійською Республікою від 23.05.1995 року відомості про задеклароване місце проживання (адресу) відповідача та забезпечення вручення йому процесуальних документів у справі.

Проте, суд зауважує, що відповідно до ст.3 Договору між Україною та Латвійської Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах визначено обсяг правової допомоги, а саме правова допомога охоплює виконання процесуальних дій, що передбачені законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема, допит сторін, потерпілих, обвинувачених та підсудних, свідків, експертів, проведення експертиз, обшуку (судового огляду), вилучення та передачу речових доказів, порушення або перейняття кримінального переслідування та видачу осіб, які скоїли злочин, визнання та виконання судових рішень, вручення та пересилання документів, надання за клопотанням другої Договірної Сторони відомостей про судимість обвинувачених.

Таким чином, суд наголошує, що у відповідності до вимог ст. 1 вказаного вище Міжнародного Договору, позивач не позбавлений права на самостійне звернення до відповідних установ іноземної держави для отримання відомостей щодо задекларованого місця проживання відповідача.

У даному разі, як вбачається судом із матеріалів позову, позивач звернулася 18.12.2025 року до Pilsonоbas un migrвcijas lietu pвrvalde із відповідним запитом, у відповідь на який Державна установа у справах громадянства та міграції повідомила заявника 23.12.2025 року про те, що відповідна інформація останній буде надана протягом 30 днів.

Таким чином, судом встановлено, що відмови у наданні інформації заявниці щодо місця проживання відповідача у даній справі не надано.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позивачем не виконано вимоги п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України , а саме не зазначено місце проживання чи перебування відповідача, його поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності, що є процесуальним обов`язком позивача та, в свою чергу, за відсутності таких даних унеможливлює дотримання судом прав та охоронюваних інтересів відповідача як «іноземного елемента».

При цьому, суд зауважує, що лише за наявності вказаної саме заявником адреси проживання відповідача суд, в подальшому, може скерувати відповідне судове доручення про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави, в порядку ст. 498 ЦПК України.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем, під час звернення з позовом до суду не виконано обов`язок, покладений на неї ч.7 ст. 43 ЦПК України щодо надсилання на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками саме у паперовій формі листом з описом вкладення.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (ч.6 ст. 14 ЦПК України).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання в Україні, отже відповідач має право, а не обов`язок реєстрації електронного кабінету в системі «Електронний Суд».

Відтак, у даному разі, позивач повинна додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язана додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень ст. 43 цього Кодексу (ч.1 ст. 177 ЦПК України).

У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи (ч.7 ст. 43 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, ураховуючи, що відповідачем у справі є іноземний елемент, який не зареєстрований в Україні та не має зареєстрованого електронного кабінету, тому на позивача, який звернувся з позовом до суду у електронній формі через систему «Електронний Суд», покладається обов`язок надати суду докази надіслання іншій стороні позовної заяви з додатками виключно у паперовій формі листом з описом вкладення, як то передбачено ч.7 ст. 43 ЦПК України.

Докази надані позивачем на підтвердження направлення позову з додатками на електронну пошту відповідача судом розцінюються критично та визнаються такими, що не відповідають вимогам належного повідомлення сторони, як «іноземного елемента», оскільки процесуальний закон не містить інших (альтернативних) способів надіслання заяви по суті іншій стороні, яка не має зареєстрованого електронного кабінету, зокрема засобами електронного зв`язку (електронною поштою) з накладенням кваліфікованого електронного підпису. Подібної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 20.10.2025 року у справі №521/387/25.

Відтак, суд зазначає що для реалізації розгляду справи та дотримання судом прав та інтересів відповідача у даній справі, як іноземного елементу, позивачу до суду слід скерувати позовну заяву у новій редакції із зазначенням актуальної адреси проживання відповідача на території Латвійської Республіки, а також докази направлення поштовим повідомленням з описом вкладення позову з додатками на адресу відповідача.

Відповідно до ч. 1ст. 185 ЦПК України, суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175 і 177 ЦПК України протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, позивачці необхідно вказати відомості щодо проживання відповідача на території України, місцезнаходження його майна або зазначити місце проживання відповідача в Латвійській Республіці, надати докази відправки позову на адресу відповідача.

Водночас суд зазначає, що позивачка не позбавлена права на звернення до фахівця в галузі права з метою отримання нею правничої допомоги, який в силу своїх повноважень може скерувати відповідні запити щодо місця проживання (реєстрації) відповідача у даній справі, а також отримання відповідних доказів щодо доходу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог ст. 175 і 177 ЦПК України, що відповідно до приписів ст. 185 ЦПК України є підставою для залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 175,177, 185, 260 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (громадянина Латвійської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: № НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів - залишити без руху.

ОСОБА_1 усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом 10 днів з дня отримання через підсистему «Електронний Суд» ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк, виконає вимоги, визначені статтями 175,177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст.185 ЦПК України).

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити позивачу до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.О. Шевчук