справа №439/2521/25
провадження №2/439/302/26
УХВАЛА

02 лютого 2026 року місто Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Войтюк Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Полінчук С.-Е.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні заяву представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

04 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

10 грудня 2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

11 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

22 січня 2026 року від представника відповідача адвоката Галушки В.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі ч.1 ст.251 ЦПК України. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_2 17 листопада 2025 року був мобілізований для проходження військової служби за призовом під час мобілізації в складі Збройних Сил України, на особливий період, та розпочав проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою форми 5 №122 від 20 січня 2026 року. Додає, що ОСОБА_2 заперечує щодо задоволення позову та бажає надати пояснення в судовому засіданні. Просив розгляд клопотання проводити без його участі, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у підготовчому засіданні не я не заперечував щодо задоволення клопотання.

Відповідач та його представник у підготовче засідання не з`явився. У поданому до суду клопотанні представник відповідача просив розглядати справу без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та клопотання про зупинення провадження у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначена норма права забезпечує дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які перебувають на військовій службі у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тобто, норма п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (ст. 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активу участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

При цьому, під час застосування правил п. 2 ст. 251 ЦПК України судам потрібно виходити з такого:

- з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

- упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформації про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

- якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Приписи п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008).

Отже, враховуючи, що з 24.02.2022 в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану,що підтверджено довідкою Форми 5 від 20 січня 2026 року, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_2 щодо продовження розгляду справи, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Керуючись ст. 251, 253, 259,260 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галушки Василя Васильовича, про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Зобов`язати учасників справи невідкладно повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, з долученням копій підтверджуючих документів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 352-355 ЦПК України.

Суддя Т.Л. Войтюк