УХВАЛА

30 січня 2026 року

м. Київ

справа № 761/41211/23

провадження № 61-1241ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання наймачем та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Шевченківська районної в м. Києві державної адміністрації), в якому просила суд:

- визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши померлого наймача на нового наймача - ОСОБА_1 , зареєстровану за вказаною адресою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня

2025 року, позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання наймачем та зобов`язати вчинити дії задоволено.

Визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши померлого наймача на ОСОБА_1

26 січня 2026 року представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Вождаєнко Н. М. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 17 грудня 2025 року (повний текст постанови виготовлено 16 січня 2026 року, касаційна скарга надійшла до суду 29 січня 2026 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць