Справа № 442/1594/25 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/2938/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року в складі судді Гарасимків Л.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінбуст», про захист прав споживача, визнання договору позики недійсним,-

встановив:

У лютому 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші», ТОВ «Кредитпромінвест», ТОВ «Фінансова компанія "Фінбуст, про захист прав споживача, визнання договору позики недійсним.

Вимоги обгрунтовані тим, що 11.10.2024 на Єдиний портал державних послуг Дія їй надійшли повідомлення про оформлення договорів позики. Оскільки вона особисто не подавала жодних заяв на оформлення договорів позики та не оформляла їх, вона одразу ж заявила в Українське бюро кредитних історій, що не оформляла заявку на отримання позики, це шахрайські дії невідомих осіб, не згодна із запитом на перевірку кредитних історій, що підтверджується роздруківкою повідомлень.

Одночасно їй стало відомо, що на її ім`я було оформлено кредит у ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» на суму 10 847 грн. без її відома та згоди, оскільки не підписувала жодного договору, не отримувала кошти та не погоджувала його умови.

Договір позики «Бездоганний» №-3746915 був оформлений через онлайн-систему без її фактичного волевиявлення, жодних дій для отримання кредиту не вчиняла, не вводила своїх даних та не підтверджувала договір за електронним підписом чи SMS-кодом.

Тривалий термін вона користувалася абонентським номером «Київстар» НОМЕР_1 та не передавала його іншим особам. Невідомі особи шляхом блокування її сім-картки з вказаним вище номером заволоділи нею та здійснили від її імені реєстрацію на онлайн-сервісах кредитування у ТзОВ «Фінансова компанія «Є гроші», ТОВ «Споживчий кредит», ТОВ «Фінансова компанія «ТОП1».

За незаконного використання її персональних даних та вказаного абонентського номера телефону 11.10.2024, невідомими особами оформлено три онлайн-кредити на її ім`я, переведено кошти на невідомі для неї рахунки (банківські картки).

Більше того, у цей період вона перебувала закордоном у Бельгії, її мати ОСОБА_2 , від її імені 15.10.2024 звернулася до правоохоронних органів із заявою по факту вчинення відносно ОСОБА_1 неправомірних дій з боку невідомої особи, яка в період часу з 11.10.2024 по 12.10.2024 шляхом шахрайства із використанням електронно-обчислювальної техніки оформила три кредитні договори на загальну суму 21847 грн. у кредитно фінансових установах.

По даному факту на підставі рапорту від оперуповноваженого ВКП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Свірка Б.О., 19.10.2024 відкрито кримінальне провадження № 0001067 за ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також, нею на адресу фінансових компаній надіслано звернення по факту вчинення шахрайства по оформленні на неї договорів позики невідомою особою

З отриманих копій дізналася, що 11 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ніби-то нею, був укладений договір позики «Бездоганний» № -3746915. Цей договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації на Інтернет сайті https://e- groshi.com.

Згідно із п.21. даного договору, позикодавець надає позичальнику грошові кошти у позику у сумі 10847 грн. з використанням реквізитів електронного платіжного засобу НОМЕР_2 , при цьому позивачка наголошує, що ця банківська карта не є її, а належить невідомій особі і жодні кошти від ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» вона не отримувала.

Згоди на укладення договору з ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» вона не надавала, ніколи туди не телефонувала, не відкривала особистого кабінету та не вчиняла будь яких заявок на отримання коштів і не укладала жодний договорів позики, не отримувала від даного товариства ніяких коштів, договір позики укладений без її вільного волевиявлення та волі, у зв`язку з чим, змушена звернутися до суду з позовом про визнання договору позики недійсним.

Просила визнати недійсним, з моменту укладення, договір позики «Бездоганний» №-3746915 від 11.10.2024, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача видалити персональні дані щодо ОСОБА_1 з бази даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій», також з власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2025 рокупозов задоволено.

Визнано недійсним, з моменту укладення, договір позики «Бездоганний» №- 3746915 від 11.10.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 .

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші», ТОВ "Кредитпромінвест", Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінбуст», видалити персональні дані щодо ОСОБА_1 та договору позики «Бездоганний» № - 3746915 від 11.10.2024 з бази даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій», також з власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші», Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитпромінвест", Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінбуст» в дохід держави 3028 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржили відповідачі ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ТОВ «Кредитпромінвест».

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» зазначає, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.08.2025 підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції прийнято рішення без належного вивчення матеріалів справи, без належної оцінки кожного доказу, а сам судовий розгляд був необ`єктивним, упередженим та неповним, що призвело до порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що судом першої інстанції взагалі не досліджено та не встановлено, що між сторонами укладено Договір із застосуванням електронного підпису, а саме: одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону позивачки.

При цьому, позивачкою не надано суду будь яких доказів на підтвердження того, що вона не отримувала та не підписувала жодних документів.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що на виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та постанови Правління НБУ № 107 від 28.07.2020 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» було здійснено належну та повну перевірку Клієнта.

Договір позики із споживачем укладений належним чином в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про споживче кредитування», статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів та банківських металів у кредит (далі - Правила), у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами.

При поданні Заявки Клієнт заповнює Інформаційне повідомлення, за допомогою якого Кредитодавцю передаються персональні дані третіх осіб, включаючи близьких осіб Клієнта, та засвідчується право Кредитодавця звертатися до таких осіб, з метою інформування про необхідність виконання Клієнтом зобов`язань за Договором.

Відмова клієнта від проходження верифікації чи ненадання інформації та документів необхідних для проведення верифікації має наслідком відмову кредитодавця від встановлення ділових відносин з клієнтом та відмову від надання йому кредиту.

Після ухвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику споживачу, він отримав доступ до тексту договору позики, який містить всі істотні умови.

Ознайомившись та погоджуючись з усіма істотними умовами, Споживач надав згоду на укладення Електронного договору шляхом направлення повідомлення компанії, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови Електронного договору, Одноразового ідентифікатора (H36227), який відповідає вимогам п. 3, ч. 1, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення кнопки підписання Договору.

Вказана кнопка є активною лише після введення коректного одноразового ідентифікатора.

Після підписання Клієнтом зазначене повідомлення надходить в Інформаційно-телекомунікаційну систему Компанії та свідчить/повідомляє компанію про те, що клієнт надав згоду (акцептував) пропозицію (Оферту) Компанії щодо укладання Електронного договору з клієнтом.

Процедура оформлення Договору здійснювалась споживачем з ІР-адреси НОМЕР_3 .

Крім цього, ідентифікація/верифікація клієнта здійснена шляхом отримання через Систему BankID НБУ його ідентифікаційних даних, таких як: sidBi: sidbi - a4cd39ca-029d-436f-ae64-081b7ed5820e . memberId: .

Номер телефону, який клієнт вказав в особистому кабінеті ( НОМЕР_4 ), співпадає з номером в УБКІ.

Таким чином, за результатами акцепту Споживачем пропозиції Компанії укладено Договір позики «Бездоганний» № -3746915 від 11.10.2024.

Після підписання договору Компанією успішно надіслано грошові кошти на верифіковану банківську карту за реквізитами, вказаними у Договорі позики, номер картки - НОМЕР_2 .

Судом першої інстанції не враховано також, що відкрите кримінальне провадження №0001067 за ч.4 ст.190 КК України не є безумовним доказом тих обставин, на які посилається позивач у позові, як на підставу для задоволення своїх вимог, адже вирок у вказаному кримінальному провадженні відсутній.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Судом першої інстанції під час винесення рішення не враховано той факт, що з часу подання позову до суду та на момент винесення рішення, позивачка повинна була ініціювати подання відповідних доказів на підтвердження своїх вимог, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, адже, позивачем не доведено у встановленому законом порядку недійсність договору позики.

Натомість позивачкою не доведено порушення її прав при укладенні відповідного договору, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок.

Не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, в момент укладення договору, їй не належав та використовувався іншою особою без її відома чи доручення.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23), від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 (провадження № 61-4022св24).

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року, стягнути судовий збір з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» у розмірі 4542 гривні 00 копійок за подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитпромінвест» вважає, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.08.2025 підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції ухвалено таке без належного вивчення матеріалів справи, без належної оцінки кожного доказу, а сам судовий розгляд був необ`єктивним, упередженим та неповним, що призвело до порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що 10 грудня 2024 року згідно укладеного договору факторингу ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» отримав право вимоги заборгованості клієнта за укладеним раніше договором позики.

Відповідно до п 3.1.3 договору факторингу Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Згідно із договором факторингу від 02 січня 2025 року право вимоги за вказаним вище договором було відступлене фактором на користь ТОВ «ФК «ФІНБУСТ», а товариство отримало всі первинні документи щодо діючого кредиту, у тому числі договір позики, так само як всі права та зобов`язання кредитора, а ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» припинило здійснювати будь які подальші нарахування чи будь-які інші дії щодо споживчого кредиту та не володіє інформацією щодо поточного стану кредиту клієнта чи його заборгованості (договір факторингу було надано суду першої інстанції).

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищезазначене, а також, що Договір позики підписаний електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону позивачки, що повністю узгоджується із процедурою укладення кредитного договору, визначеною Законом України «Про електронну комерцію».

Договір між первісним кредитором та позивачкою укладений в електронному вигляді у порядку, визначеному ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію», шляхом реєстрації позивачки в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Компанії в мережі Інтернет за посиланням - https://e-groshi.com/ (далі - Сайт) та підписання Договору зі сторони позивачки електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (смс-кодом).

Зі сторони первісного кредитора Договір підписано кваліфікованим електронним підписом директора Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, який створено та використано відповідно до вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Одноразовий ідентифікатор (смс-код) було надіслано на номер телефону позивачки НОМЕР_4 , який самостійно зазначений нею у якості фінансового номеру.

Таким чином, введення позивачкою у відповідне поле на Сайті всіх особистих даних (у тому числі, паспортних) та отриманого на її телефон одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення у якості акцепту Договору свідчить про факт укладення правочину та про пряму і безумовну згоду позивачки з умовами Договору, положеннями паспорту споживчого кредиту.

Також, на виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та постанови Правління НБУ № 107 від 28.07.2020 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», Компанія здійснила належну та повну перевірку Клієнта.

Відповідно до вказаних Правил, для отримання Кредиту Клієнт самостійно здійснює реєстрацію на Сайті Кредитодавця у спосіб, визначений Кредитодавцем, за наслідком чого отримує облікові дані (логін та пароль) до Особистого кабінету Клієнта.

Реєстрація на сайті доступна і шляхом використання мобільного додатку.

Після реєстрації Особистого кабінету Клієнт формує та подає за визначеною кредитодавцем формою Заявку на отримання Кредиту. Поданням Заявки Клієнт у повному обсязі підтверджує та погоджується зі згодами та зобов`язаннями Клієнта, що викладені окремим документом у Розділі «Документи» сайту Компанії викладеними у Додатку №1 до цих Правил, та обізнаний з відповідальністю за їх порушення.

У разі незгоди з хоча б одною із зазначених у Згодах та зобов`язаннях Клієнтів або їх невідповідності фактичним обставинам Заявка Клієнтом не подається.

У Заявці вказуються повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Кредитодавцю для прийняття рішення про надання чи ненадання Кредиту.

Поданням заявки клієнт підтверджує, що ознайомлений з повідомленням про володільця та розпорядника персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, права клієнта, визначені законодавством про захист персональних даних, мету збору персональних даних та осіб, яким передаються персональні дані, враховуючи також інформацію про транскордонну передачу персональних даних, про спосіб обробки персональних даних, а також про те, що

Кредитодавець має право передавати персональні дані Клієнта, повністю або частково, третім особам без повідомлення про це Клієнта з метою належного виконання своїх обов`язків відповідно до норм чинного законодавства України.

Рішення про надання чи відмову у наданні кредиту приймається кредитодавцем на підставі обробки персональних даних клієнта, зазначених в заявці, та будь-якої додаткової інформації, наданої клієнтом, чи отриманої кредитодавцем з інших відкритих джерел (бюро кредитних історій, реєстру судових рішень, реєстру боржників тощо).

Так, ознайомившись та погоджуючись з усіма істотними умовами, споживач надав згоду на укладення Електронного договору шляхом направлення повідомлення компанії, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови Електронного договору, Одноразового ідентифікатора (H36227), який відповідає вимогам п. 3, ч. 1, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення кнопки підписання Договору.

Вказана кнопка є активною лише після введення коректного Одноразового ідентифікатора, який генерується компанією в Інформаційно-телекомунікаційній системі та надсилається клієнтам шляхом СМС-повідомлення.

Укладення Договору без зазначення коректного СМС ідентифікатора, отриманого клієнтом, є неможливим.

Після зазначених дій Електронний договір між компанією та клієнтом вважається укладеним і компанія здійснює дії, передбачені умовами укладеного Електронного договору щодо надання кредиту.

Зазначає, що процедура оформлення Договору здійснювалась споживачем з ІР-адреси НОМЕР_3 також ідентифікація/верифікація клієнта здійснена шляхом отримання через

Систему BankID НБУ його ідентифікаційних даних, таких як: sidBi: sidbi - a4cd39ca-029d-436f-ae64-081b7ed5820e . memberId: .

За результатами акцепту споживачем пропозиції компанії укладено договір позики Бездоганний» № -3746915 від 11.10.2024.

Після підписання договору компанією успішно надіслано грошові кошти на верифіковану банківську карту за реквізитами, вказаними у договорі позики, номер картки НОМЕР_2 .

За результатами співставлення персональних данихпозивача наданих при заповненні заявки про надання (отримання) кредиту в особистому кабінеті на сайті, та даних, отриманих кредитором з Системи BankID НБУ, компанією було ідентифіковано особу споживача фінансових послуг та верифіковано персональні дані та ідентифікаційні документи на предмет належності їх саме цій особі, яка і здійснила реєстрації в особистому кабінеті.

Вважає, що посилання позивачки на шахрайські дії зі сторони невідомих осіб не підтверджено, недоведено факт дійсності подій на які посилається позивач, доводи є необґрунтованими, безпідставними та такими, що вводять суд в оману.

Досліджуючи матеріали справи, судом не враховано, що однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачкою не доведено порушення її прав при укладенні відповідного договору, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок.

Не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, в момент укладення договору, їй не належав та використовувався іншою особою без її відома чи доручення.

Просить скасувати Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року, стягнути судовий збір з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» у розмірі 4542 гривні 00 копійок за подання апеляційної скарги.

19.09.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНБУСТ" на апеляційні скарги, у якому покликаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, обставини справи та судову практику, просить апеляційні скарги ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» та ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» задовольнити, скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.08.2025 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 27 січня 2026 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 11 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 укладений Договір позики «Бездоганний» № -3746915, який підписаний електронним підписом.

При цьому, до матеріалів справи долучено ряд звернень ОСОБА_1 до Українського Бюро Кредитних Історій, до ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші» про вчинення шахрайства.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вказав, що доказів того, що номер телефону НОМЕР_5 , на який надісланий код з метою завершення процедури верифікації, а також картка НОМЕР_2 , на яку перераховані кошти у сумі 10 847 грн. належать ОСОБА_1 , сторона відповідача суду не надала.

Згідно витребуваної з ПрАТ «Київстар» інформації та відомостей щодо смс-повідомлень абонента НОМЕР_4 , у період з 10.10.2024 по 14.10.2024, електронні комунікаційні послуги надавалися на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), без укладення письмового договору або реєстрації, відповідно до Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 № 235 та за жодною особою номер зареєстрований не був.

З копії закордонного паспорта ОСОБА_1 , номер НОМЕР_6 , встановлено, що остання в період з 28.12.2023 по 22.12.2024 перебувала за межами України, що є підтвердженням того, що вона не оформляла та не підписувала договір позики «Бездоганний» № -3746915 від 11.10.2024, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 .

Наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0001067 підтверджує факт вчинення шахрайських дій у відношенні до ОСОБА_1 з боку невідомої особи у період часу з 11.10.2024 по 12.10.2024, а саме укладення кредитних договорів із використанням електронно обчислювальної техніки.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору позики недійсним знайшли своє підтвердження, тому задовольнив позов.

Також суд вирішив питання розподілу судових витрат, зокрема, врахувавши, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд стягнув з відповідачів солідарно в дохід держави судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджуєтьсяз правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження№ 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження№ 14-338цс18) та від 04 червня2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження№ 12-304гс18).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та позивачкою ОСОБА_1 укладений Договір позики «Бездоганний» №-3746915, який підписано електронним підписом.

В свою чергу, 19 жовтня 2024 року Дрогобицьким РВП Головного управління Національної поліції Миколаївської області за заявою ОСОБА_2 (матері ОСОБА_1 ) внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом вчинення відносно її доньки неправомірних дій з боку невідомої особи, яка у період часу з 11.10.2024 по 12.10.2024 шляхом шахрайства, із використанням електронно-обчислювальної техніки оформила три кредитні договори на загальну суму 21847 грн. у кредитно-фінансових установах на її доньку, яка на даний час перебуває у Бельгії.

Також, до матеріалів справи долучено ряд звернень ОСОБА_1 до Українського Бюро Кредитних Історій, до ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші» про вчинення шахрайства.

З копії закордонного паспорта позивачки, номер НОМЕР_6 слідує, що остання у період з 28.12.2023 по 22.12.2024 перебувала за межами України.

Згідно витребуваної з ПрАТ «Київстар» інформації та відомостей щодо смс-повідомлень абонента НОМЕР_4 , у період з 10.10.2024 року по 14.10.2024 року, електронні комунікаційні послуги надавалися на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), без укладення письмового договору або реєстрації, відповідно до Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 №235 та за жодною особою номер зареєстрований не був.

Звертаючись до суду з відповідними вимогами, позивачка свої доводи зводить до того, що вона не надавала згоди на укладення договору з ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші», ніколи туди не телефонувала, не відкривала особистого кабінету та не вчиняла будь яких заявок на отримання коштів і не укладала жодний договорів позики, не отримувала від даного товариства коштів, договір позики укладений без її вільного волевиявлення та волі, у зв`язку з чим просить про визнання договору позики недійсним та видалення персональних даних з бази даних ТзОВ «Українське бюро кредитних історій» та власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії.

Для правильного вирішення справи, що розглядається, суду необхідно з`ясувати, які правовідносини між сторонами вникли, предмет та підставу вимог позивача та чи порушено діями або бездіяльністю відповідача права позивача, про що заявлено в позові.

Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 17 цього закону за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Статею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Відповідно до частини 1, 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист права споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частини перша та третя статті 510 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що закон покладає на суд обов`язок встановити обсяг прав та обов`язків сторін зобов`язання та з`ясувати факт виконання зобов`язання кожною зі сторін.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

В свою чергу, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») наголошено, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає дещо взаємовиключними висновки суду першої інстанції, оскільки правильно констатувавши факт укладення оспорюваного договору, шляхом використання електронного підпису, суд визнав такий договір недійсним, фактично з підстав перебування позивачки у час укладення договору за межами України та відсутності доказів про те, що номер телефону НОМЕР_5 на який надісланий код з метою завершення процедури верифікації, а також картка НОМЕР_2 , на яку перераховані кошти у сумі 10847 грн. належать ОСОБА_1 .

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено порушення її прав при укладенні спірного договору, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок.

Крім того, ОСОБА_1 не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, в момент укладення договору, їй не належав та використовувався іншою особою без її відома чи доручення.

Більше того, при отриманні кредиту позичальник заповнює відповідну анкету, яка містить інформацію про позичальника, позивачкою не спростовано відповідні відомості та не доведено, що вони не відповідають дійсності.

Такі висновки суду узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду, яка у цій категорії справ є сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування.

Крім цього, колегія суддів виходить з того, що враховуючи презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, саме лише відкрите кримінальне провадження №0001067 за ч.4 ст.190 КК України не може бути безумовним доказом тих обставин, на які посилається позивачка у позові, як на підставу для задоволення своїх вимог, при цьому, вирок у цьому кримінальному провадженні відсутній.

Заперечуючи факт укладення кредитного договору, позивачка вказує на відсутність доказів перерахування коштів, відсутність волевиявлення на підписання договору електронним одноразовим ідентифікатором.

Разом з цим, такі доводи спростовуються матеріалами справи, у яких міститься кредитний договір «Бездоганний» №-3746915 від 11.10.2024, інформація про одноразовий ідентифікатор (H36227), направлені та отримані смс повідомлення по номеру телефону НОМЕР_5 та зарахування коштів на картку НОМЕР_2 , після попередньо пройденої верифікації особи.

Верховний Суд у постановах: від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі №757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі №212/10457/21 та інших, вказував на те, що оспорюваний позивачем кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.

У постанові від 01 липня 2024 року у справі №638/161/22 Верховний Суд погодився з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оспорюваний позивачкою кредитний договір був укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при цьому, враховуючи, що зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою та переказу грошових коштів на банківську картку, яка позивачці не належить, приходить висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.

Таким чином, оспорюваний договір був укладений в електронному вигляді, за допомогою електронного ресурсу, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

У постанові від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відмову у позові, які вказали, що ідентифікація ОСОБА_1 на вебсайті https://cashberry.com.ua здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних позивача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти. Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виснував, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору.

У цьому контексті, не може залишатися поза увагою те, що попередньо на картку НОМЕР_2 вже зараховувалися кредитні кошти, усі особисті дані позивачки були встановлені кредитором, повідомивши про крадіжку паспорта саме 11.10.2024, тобто перебуваючи за межами України, позивачка далучає до позову копію саме втраченого паспорту (а.с. 14).

Крім цього, процедура оформлення Договору здійснювалась споживачем з ІР-адреси НОМЕР_3 , а ідентифікація/верифікація клієнта здійснена шляхом отримання через Систему BankID НБУ його ідентифікаційних даних, таких як: sidBi: sidbi - a4cd39ca-029d-436f-ae64-081b7ed5820e . memberId: .

У підсумку, колегія суддів розділяє доводи апеляційних скарг про те, що оспорюваний позивачкою договір містить усі істотні умови Електронного договору, який відповідає вимогам п. 3, ч. 1, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», можливість підписання такого настає лише після введення коректного Одноразового ідентифікатора, який генерується компанією в Інформаційно-телекомунікаційній системі та надсилається клієнтам шляхом СМС-повідомлення, тому приходить переконання про те, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, що джерелами формування кредитних історій є, зокрема, відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону.

У частині третій статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що користувач має право відмовитися від укладання кредитного правочину або укласти кредитний правочин на умовах, що враховують ризики від укладання кредитного правочину, у разі відмови суб`єкта кредитної історії надати згоду на доступ до його кредитної історії та/або на передачу інформації до Бюро про кредитний правочин з користувачем.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», Бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

Підписуючи договір про надання фінансового кредиту, позичальник приймає умови оферти та надає згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації щодо себе в Бюро кредитних історій, учасником якого є товариство.

Саме такі умови передбачені у договорі позики «Бездоганний» № - 3746915 від 11.10.2024, укладеного між ТОВ «Є гроші» та позивачкою, тому установивши, що оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог закону, а позивачка не довела тих обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, апеляційний суд відмовляє і у задоволенні вимоги про зобов`язання видалити персональні дані щодо ОСОБА_1 з бази даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій» також з власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії, яка фактично є похідною.

Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що суд першої інстанції помилково стягнув солідарно з відповідачів в дохід держави судовий збір, оскільки відповідно до ст.ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обов"язку, який встановлений законом або договором.

В свою чергу, у ст. 141 ЦПК України не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обов"язку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають до стягнення з кількох відповідачів у відповідній частині.

Підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду визначені приписами статті 376 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції, які суперечать вимогам закону, оскаржуване рішення у частині розподілу необхідно скасувати з ухваленням нового рішення у цій частині, про що зазначено вище.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року- скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінбуст», про визнання недійсним з моменту укладення, договору позики «Бездоганний» №- 3746915 від 11.10.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та ОСОБА_1 , а також зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші», ТОВ "Кредитпромінвест", Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінбуст», видалити персональні дані щодо ОСОБА_1 та договору позики «Бездоганний» № - 3746915 від 11.10.2024 з бази даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій», також з власних електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу кредитної історії - відмовити.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» сплачений ними судовий збір за подання апеляційних скарг, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 січня 2026 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк