Справа № 487/3957/25
Провадження №2/523/915/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"28" січня 2026 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України (адреса місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 19) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївська лікарня швидкої медичної допомоги» (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Корабелів, буд. 14 В), про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення,

за участі представника позивача прокурора Пендей А. В.

Установив

Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України Чобану Д. Г., 10.06.2025 звернувся в суд, в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України з позовною заявою в якій просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі Національної служби здоров`я України (рахунок отримувача: UA0014483, , отримувач Миколаїв. ГУК/ Централ, р-н/24060300, МФО 899998, банк отримувача - Казначейство України, код класифікації доходів бюджету «Інші надходження») витрати на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 13254 гривень 97 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.01.2025 у справі №490/146/25 відносно ОСОБА_1 задоволено клопотання обвинуваченого щодо звільнення останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Згідно обставин справи, 30.09.2024 близько о 21:15, у темний час доби, за наявності штучного освітлення, за відсутності опадів, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz A170», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по сухій, чистій, асфальтованій проїзній частині проспекту Центрального, яка має три смуги руху у одному напрямку, розділених між собою дорожньою розміткою 1.5 «біла пунктирна лінія» розділу 34 Правил Дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР), у лівій смузі проїзної частини, від вул. Аркасіївська в напрямку вул. Соборна у місті Миколаєві.

У цей час, пішохід ОСОБА_2 , перетинав проїзну частину проспекту Центрального по регульованому пішохідному переходу на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, за перехрестям проспекту Центрального та вул. Захисників Миколаєва, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 .

Так, водій ОСОБА_1 , рухаючись у обраному напрямку, перетинаючи перехрестя проспекту Центрального та вул. Захисників Миколаєва (після зазначеного перехрестя проїзна частина проспекту Центрального має чотири смуги руху у одному напрямку), наближаючись до регульованого пішохідного переходу, діючи з кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи обов`язок беззастережно виконувати вимоги ПДР та маючи можливість їх виконати, грубо порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3 ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав дорогу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля по проспекту Центральному у м. Миколаєві.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів 2,3,4,5,6 ребер зліва зі зміщенням уламків, перелому шийки лопатки зліва зі зміщенням уламків, забійних ран обличчя, лівої кисті, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_1 вищезазначених вимог ГІДР, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (далі - КНП ММР «МЛШМД»).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, (далі - Порядок), яким передбачено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно з довідкою, наданою КНП ММР «МЛШМД», потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні загальної хірургії КНП ММР «МЛШМД», з 30.09.2024 по 07.10.2024, 7 ліжко-днів.

Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілому ОСОБА_2 від злочинного діяння склали 13 254,97 грн.

Відповідачем у добровільному порядку витрати не відшкодовані, тому їх необхідно стягнути з ОСОБА_1 та зарахувати до Державного бюджету України.

Таким чином, послуги закладу охорони здоров`я, у якому проходив стаціонарне лікування потерпілий ОСОБА_2 , пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок Державного бюджету України.

Факт заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_2 підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження, проте питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не вирішено

Також прокурор зазначив, що дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст.131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Враховуючи те, що органами, уповноваженими на захист інтересів держави у спірних правовідносинах НСЗУ не вжито заходів, спрямованих на відшкодування відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину у даному випадку у прокурора наявні усі підстави для звернення із позовною заявою до суду в інтересах держави в особі зазначеного органу. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки захисту потребують державні інтереси.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Карташевої Т. А. від 12 червня 2025 року цивільну справу за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України (адреса місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 19) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївська лікарня швидкої медичної допомоги» (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Корабелів, буд. 14 В), про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Пересипського районного суду м. Одеси.

Справу отримано судом 11 липня 2025 року та передано головуючому-судді Сувертак І. В. 14 липня 2025 року.

Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 15 липня 2025 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 79,80).

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 96), причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивач в особі прокурора Пендей А. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Третя особа в судове засідання не прибула та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою представника позивача. (а.с. 7).

Суд дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вислухав прокурора Пендея А. В., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Частиною 3 статті 4 ЦПК України передбачено право осіб, яким законом надано повноваження звертатися до суду в інтересах інших осіб, звертатися до суду у випадках, визначених законом.

Право прокурора на звернення до суду у визначених законом випадках та участь у розгляді судом справ за його позовами передбачено ч.3 ст.56 ЦПК України.

У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що сам факт незвернення до суду відповідної ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43).

У даній справі підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив, що органами, уповноваженими на захист інтересів держави у спірних правовідносинах НСЗУ не вжито заходів, спрямованих на відшкодування відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину у даному випадку, а тому у прокурора наявні усі підстави для звернення із позовною заявою до суду в інтересах держави.

Відтак, прокурор правомірно, відповідно до положень законодавства звернувся до суду з даним позовом, звернення відбулося у травні 2025 року.

Судом встановлено, що 30.09.2024 близько о 21:15, у темний час доби, за наявності штучного освітлення, за відсутності опадів, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz A170», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по сухій, чистій, асфальтованій проїзній частині проспекту Центрального, яка має три смуги руху у одному напрямку, розділених між собою дорожньою розміткою 1.5 «біла пунктирна лінія» розділу 34 Правил Дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР), у лівій смузі проїзної частини, від вул. Аркасіївська в напрямку вул. Соборна у місті Миколаєві.

У цей час, пішохід ОСОБА_2 , перетинав проїзну частину проспекту Центрального по регульованому пішохідному переходу на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, за перехрестям проспекту Центрального та вул. Захисників Миколаєва, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 .

Так, водій ОСОБА_1 , рухаючись у обраному напрямку, перетинаючи перехрестя проспекту Центрального та вул. Захисників Миколаєва (після зазначеного перехрестя проїзна частина проспекту Центрального має чотири смуги руху у одному напрямку), наближаючись до регульованого пішохідного переходу, діючи з кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи обов`язок беззастережно виконувати вимоги ПДР та маючи можливість їх виконати, грубо порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.3 ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав дорогу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля по проспекту Центральному у м. Миколаєві.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів 2,3,4,5,6 ребер зліва зі зміщенням уламків, перелому шийки лопатки зліва зі зміщенням уламків, забійних ран обличчя, лівої кисті, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_1 вищезазначених вимог ГІДР, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (далі - КНП ММР «МЛШМД»).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, (далі - Порядок), яким передбачено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно з довідкою, наданою КНП ММР «МЛШМД», потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні загальної хірургії КНП ММР «МЛШМД», з 30.09.2024 по 07.10.2024, 7 ліжко-днів.

Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілому ОСОБА_2 від злочинного діяння склали 13254,97 грн.

Відповідачем у добровільному порядку витрати не відшкодовані, тому їх необхідно стягнути з ОСОБА_1 та зарахувати до Державного бюджету України.

Таким чином, послуги закладу охорони здоров`я, у якому проходив стаціонарне лікування потерпілий ОСОБА_2 , пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок Державного бюджету України.

Цивільний позов про стягнення коштів на користь держави, витрачених на лікування потерпілого, в межах даного кримінального провадження не заявлявся.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.01.2025 у справі №490/146/25 відносно ОСОБА_1 задоволено клопотання обвинуваченого щодо звільнення останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Згідно з положенням ч.1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545.

Згідно з пунктом 2,3,4 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особа, яка вчинила кримінальне правопршунення, зобов`язаний відшкодувати державі витрати на лікування потерплого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 280, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України (адреса місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Степана Бандери, буд. 19) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївська лікарня швидкої медичної допомоги» (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Корабелів, буд. 14 В), про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави в особі Національної служби здоров`я України (рахунок отримувача: UA0014483, , отримувач Миколаїв. ГУК/ Централ, р-н/24060300, МФО 899998, банк отримувача - Казначейство України, код класифікації доходів бюджету «Інші надходження») витрати на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 13254 гривень 97 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Миколаївської обласної прокуратури (р/р UA 0000340, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) сплачений судовий збір за подачу позову у розмірі 2422 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 лютого 2026 року.

Суддя