Провадження №22-ц/812/234/26
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу №467/1577/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Сорочаном Володимиром Олександровичем, на ухвалу, яку постановив Арбузинський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Явіци Ірини Василівни у приміщенні цього суду 17 листопада 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання зобов`язань припиненими,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Сорочан В.О., звернулася із позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк», Банк) про визнання зобов`язань припиненими.

Позов мотивовано тим, що 14 листопада 2016 року позивачка та відповідач уклали договір про комплексне банківське обслуговування, після чого позивачці була видана платіжна картка терміном на три роки з можливістю перевипуску. На вказану картку було нараховано кредитні кошти в розмірі 30000 гривень. Позивачка користувалася карткою до кінця її терміну і строку кредитування, тобто до 14 листопада 2019 року, після чого, маючи заборгованість з кредиту в розмірі 27412,75 грн., продовжила сплачувати Банку заборгованість і таким чином внесла на свій рахунок 173201,64 грн. вже після закінчення терміну кредитування та строку дії карки. У вересні 2024 року позивачка отримала від відповідача лист з вимогою сплатити заборгованість за кредитом в сумі 130735.83 грн. і лише під час розгляду цивільної справи № 467/1/25 з наданих на ухвалу суду відомостей стало відомо що Банк продовжив нараховувати відсотки за користування кредитом вже після спливу строку кредитування, що є незаконним. З огляду на наведене, сплативши Банку суму, що суттєво перевищує суму кредиту та можливі відсотки за весь час користування кредитом, позивачка вважає, що виконала усі зобов`язання перед Банком.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати припиненими усі її зобов`язання перед АТ «Сенс Банк» за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеним 14 листопада 2016 року.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк не пізніше 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд виходив з того, що з огляду на правовідносини, що виникли між сторонами, та у контексті змісту позовної заяви, вона не відповідає вимогам пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України у частині викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зокрема, суд послався на те, що стверджуючи про сплату кредитної заборгованості як на підставу припинення зобов`язань, позивачка має вказати розмір цієї заборгованості, її складові, період, за який вона виникла, і період, за який вона була сплачена, а також докази, які підтверджують ці обставини, а не просто надати їх суду з метою змусити його проводити ці розрахунки самостійно.

Ці обставини, у свою чергу, як вважав суд, визначають межі судового розгляду і мають значення для правильного вирішення спору. В іншому випадку позивачка перекладатиме свій обов`язок доказування на суд, що прямо суперечить принципу змагальності цивільного судочинства, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( частина 3 статті 12 ЦПК України).

За такого суд запропоновував позивачці виконати вимоги пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України, а саме - викласти обставини, які свідчать про припинення її зобов`язань перед банком шляхом надання детального розрахунку погашеної нею заборгованості, у тому числі за тілом, за відсотками та за іншими супутніми платежами, які були передбачені договором, із зазначенням її розміру, який існував і який був сплачений, періоду, за який виникла така заборгованість, періоду, за який вона була погашена, із одночасним посиланням на докази, які вказують на ці обставини.

Крім цього суд вважав, що позовна заява не відповідає вимогам частини 5 статті 177 ЦПК України щодо надання доказів, оскільки з позовної заяви слідує, що наявні докази, які не можуть бути подані позивачем самостійно, але клопотання за частиною 1 статті 84 ЦПК України про витребування доказів судом позивачка не заявила.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2025 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 як неподану.

Остання ухвала мотивована тим, що позивачка не виконала вимоги ухвали суду від 03 листопада 2025 року, що є підставою для повернення позивачці позовної заяви як неподаної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Сорочан В.О., вказує, що ухвала суду не відповідає вимогам процесуального закону, просить її скасувати, а справу - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визнавши позовну заяву неподаною, помилково вважав, що вона не містить викладу обставин, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги, оскільки у позовній заяві викладені обставини щодо укладення з відповідачем 14 листопада 2016 року договору про комплексне банківське обслуговування, видачу їй кредитної картки на три роки, отримання кредитних коштів в розмірі 30000 грн., повернення кредитної заборгованості, а також безпідставне нарахування відповідачем заборгованості. З огляду на наведене, представник позивачки зауважив, що остання виконала вимоги, передбачені статтею175 ЦПК України, тому підстав для визнання позовної заяви неподаною не має.

З урахуванням частини 2 статті 369 ЦПК України справу призначено до розгляду без повідомлення учасників.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень ст. 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що є підстави, визначені частиною 3 статті 185 ЦПК України, для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про визнання зобов`язань припиненими, оскільки позивачка вимоги, викладені судом в ухвалі від 03 листопада 2025 року, у зазначений судом строк не виконала.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд включає, насамперед, принцип доступу до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В силу частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частинами 1, 3, 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд в ухвалі від 03 листопада 2025 року зазначив про необхідність викладення позивачкою обставини на обґрунтування своїх вимог щодо оспорювання нарахованої відповідачем заборгованості за кредитним договором, а саме - розміру цієї заборгованості (точний розмір, розрахунок), її складові, період, за який вона виникла, і період, за який вона була сплачена, а також послатись на докази, які підтверджують ці обставини.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяву як неподану, суд виходив з того, що позивачкою не виконано вимоги ухвали від 03 листопада 2025 року.

Вирішуючи питання відповідності оскаржуваної ухвали вимогам закону, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до змісту статей 12, 13, 81, 175 ЦПК України позивач самостійно визначає зміст позовних вимог, зазначає сторони та інших учасників спору, викладає зміст обставин, якими обґрунтовуються вимоги, та зазначає докази на підтвердження цих обставин.

Суддя згідно статей 175, 177, 185-187 ЦПК України перевіряє, чи має особа відповідно до статті 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом відповідного права чи інтересу, чи відповідає форма та зміст заяви вимогам закону, чи дотримані правила підсудності та чи немає інших установлених законом перешкод для відкриття провадження у справі.

Виходячи з аналізу наведених норм процесуального права, суддя при вирішенні питання щодо прийняття заяви (скарги) не має права давати оцінку зазначеному позивачем складу осіб, які братимуть участь у справі, наведеним доказам, їх достатності, вимагати надання доказів, встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, і ставити залежно від цього вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Згідно із частиною 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , вона за змістом та формою цілком відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Так в ній позивачка на власний розсуд визначила учасників справи, виклала зміст позовних вимог, спосіб захисту порушених прав, обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зокрема щодо укладання договору про комплексне банківське обслуговування, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, виникнення та погашення заборгованості; зазначила докази, що підтверджують вказані обставини, та додала їх до заяви.

За такого подана ОСОБА_1 позовна заява відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а тому підстав для залишення її без руху і в подальшому для повернення заявниці не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також залишив поза увагою положення процесуального закону, які регулюють проведення попереднього судового засідання.

Так, відповідно до частини 1 статті 189 ЦПК України завданнями саме підготовчого провадження, а не стадії прийняття позовної заяви, є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції в порушення викладених вище положень процесуального закону безпідставно залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху, а в подальшому повернув її позивачці, вдавшись при цьому до оцінки зазначеному нею обґрунтування позовних вимог, наведеним доказам, їх достатності, вимагав, по суті, надання додаткових обґрунтувань позову та зазначення нових доказів, що є неприпустимим, тоді як достатність (або недостатність) обґрунтувань та підтвердження позовних вимог доказами суд має оцінити при вирішенні спору по суті у рішенні.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала є помилковою, оскільки суд припустився порушення норм процесуального права, й підлягає відповідно до вимог пункту 4 статті 379 ЦПК України скасуванню, а справа поверненню до суду для продовження розгляду.

Згідно із положеннями абзацу 2 частини 6 статті 185 ЦПК України у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.

З огляду на положення статті 141 ЦПК України, результати розгляду апеляційної скарги, за якими апеляційним судом нове рішення по справі не приймалось та не змінювалось судове рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для розподілу судових витрат, який слід провести за наслідками розгляду справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Сорочаном Володимиром Олександровичем, задовольнити.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання зобов`язань припиненими повернути до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________

Повна постанова складена 06 січня 2026 року