Провадження № 2/522/4329/26
УХВАЛА

30 січня 2026 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви, поданої адвокатом Сисоєвим Дмитром Олександровичем від імені ОСОБА_1 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу-,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви, поданої адвокатом Сисоєвим Дмитром Олександровичем від імені ОСОБА_1 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці дійшов висновку, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (п. 53 рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", заява № 28249/95).

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що подана заява підлягає поверненню заявнику з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99 викладено висновок, згідно якого за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Згідно пп.пп. 12.2-12.5, пп.пп. 12.9-12.10, п. 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (далі - Положення№ 41) ордер містить наступні реквізити, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи),уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКАвідповідногорегіону, з 01.01.2013року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява від імені ОСОБА_1 підписана та подана до Приморського районного суду м. Одеси адвокатом Сисоєв Дмитро Олександрович. До позовної заяви адвокат додав ордер про надання правничої допомоги серії АІ № 2040464, у якому зазначена назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом Шевченківський ВДРАЦС у м. Києві Київського МУ МЮ (м. Київ), Шевченківський районний суд м. Києва.

Таким чином, доданий до позовної заяви ордер не є належним доказом наявності у ОСОБА_3 підписувати та подавати від імені ОСОБА_1 позовну заяву до Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.185ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Таким чином, позовну заяву про розірвання шлюбу разом із доданими до неї документами, слід повернути заявнику.

Керуючись ст.ст. 19, 58, 60, 62, 177, 185, 258, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву, подану адвокатом Сисоєвим Дмитром Олександровичем від імені ОСОБА_1 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Юлія ЧОРНУХА