Провадження №2-п/521/40/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

за участю секретаря судового засідання Коржеван В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 року задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 380873-КС-001 про надання кредиту від 22.08.2021 року, що становить 26 084 грн.70 коп; судовий збір у розмірі 2 422, 40 гривень. ОСОБА_1 19.01.2026 року звернулася до Хаджибейського районного суду м.Одеси з заявою про перегляд заочного рішення від 12 листопада 2025 року. Свою заяву мотивує тим, що вона не знала про проведення судового засідання, у зв`язку з тим, що з 2022 року постійно проживає у республіці Польща, та відповідно не отримувала поштового відправлення від суду. Окрім того, в матеріалах справи, відсутні будь які документи, що підтверджують, обставину, яка свідчить про вручення судових повісток. Усі конверти повернути суду з відміткою «адресат відсутній». ОСОБА_1 також звертає увагу, що у

рішенні суд посилається на докази якими підтверджується укладання договору кредиту між позивачем та відповідачем, та суму заборгованості, але до позовної заяви не було додано жодних доказів на які посилався у позові Позивач та на які послався у своєму рішенні суд. Тобто суд не перевірив їх існування та достовірність. Заявниця вважає, що при укладенні договору з ОСОБА_1 представник ТОВ «БІЗПОЗИКА» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Окрім того, заявницею наголошується, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Договір № 380873-КС-001 про надання кредиту між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та відповідачем було укладено 22.08.2021 року. ОСОБА_1 не здійснювала жодного платежу по договору кредиту, таким чином перебіг строку давності у даному ділі почався 22.09.2021 року а позов був пред`явлений 26.08.2025 року, таким чином строк позовної давності було пропущено.

Вважає, що ті обставини, які викладені в заяві про перегляд заочного рішення, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, на думку відповідача заочне рішення підлягає скасуванню.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Через канцелярію суду надала заяву, в якій вимоги підтримала в повному обсязі, та просила заяву розглянути за її відсутністю.

У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» не з`явився надав заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1ст.287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести судове засідання у відсутність сторін.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання звукозаписувальними пристроями не здійснюється.

Вивчивши заяву та матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 року задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 380873-КС-001 про надання кредиту від 22.08.2021 року, що становить 26 084 грн.70 коп; судовий збір у розмірі 2 422, 40 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач викликалась у судові засідання шляхом направлення судової повістки на адресу проживання останньої, яка повернулась не вручена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 16).

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач була обізнана щодо розгляду справи і мала право подати відзив на позов та з`явитися у судове засідання. Натомість, указаним правом остання не скористалася.

У заяві відповідач посилається на те, що в період розгляду справи, вона перебувала у Польщі, тому не отримувала поштового відправлення від суду.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано документів на підтвердження факту перебування за кордоном.

Таким чином, підстави поважності не подання відзиву на позов та незнання відповідача про розгляд справи судом є необґрунтованими.

Окрім цього, з`ясування причин неявки не може бути єдиною підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Так, відповідачем при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні спірного заочного рішення від 12 листопада 2025 року. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказує не те, що суд у рішенні посилається на докази якими підтверджується укладання договору кредиту між позивачем та відповідачем, та суму заборгованості, але до позовної заяви не було додано жодних доказів на які посилався у позові Позивач та на які послався у своєму рішенні суд, не перевірив їх існування та достовірність.

Разом з тим, суд приймав рішення на підставі документів, які надав представник ТОВ «Бізнес Позика».

Позовна заява подана до суду через підсистему «електронний суд», куди і завантажено усі додатки до позовної заяви, а саме документи докази, якими сторона позивача обґрунтовувала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 , не надала суду жодного доказу на підтвердження викладеного у заяві про перегляд заочного рішення та не спростовувала факту укладення кредитного договору № 380873-КС-001від 22.08.2021 року та отримання кредитних коштів у ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на виконання Договору про надання кредиту.

Окрім цього, відповідачка зазначає, що договір № 380873-КС-001 про надання кредиту між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено 22.08.2021 року. ОСОБА_1 не здійснювала жодного платежу по договору кредиту, таким чином перебіг строку давності у даній справі почався 22.09.2021 року а позов був пред`явлений 26.08.2025 року, таким чином строк позовної давності було пропущено.

Щодо пропуску позовної давності суд роз`яснює.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст. 263 та 264 ЦК України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову правову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

У зв`язку з цим початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 Законом № 540-IX.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24:00 год 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05:30 год 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14 травня 2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04 вересня 2025 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до наступного часу.

З урахуванням того, що відповідачем не надано жодних нових доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

У зв`язку з наведеним, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті, а тому у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Отже, оскільки із заяви відповідача ОСОБА_1 не вбачається наявність обставин, визначених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, які є підставами для скасування заочного рішення суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення слід відмовити, що не перешкоджає останній оскаржити заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 року в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 128, 287, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України - в 30-ти денний строк з дня складення повного судового рішення про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та підписаний 30.01.2026 року.

Суддя: І.О. Поліщук