Справа № 182/213/24
Провадження № 2/0182/1268/2026
28.01.2026 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.,
при секретарі Паламарчук П.Ю.,
розглянувши в залі суду в м. Нікополі у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Крихта Алла Анатоліївна, до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Марганецької міської ради про позбавлення батьківських прав, -
11.01.2024 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із згаданим вище позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, посилаючись на наступні обставини.
З 18.11.2011 року ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалось, шлюб між ними розірвано 25.10.2016 року за рішенням суду, син залишився проживати разом з матір`ю. З листопада 2015 року відповідач взагалі припинив спілкування з дитиною, не приймає участі у вихованні сина, жодного разу його не бачив, не зателефонував йому, не привітав з днем народження. На підставі рішення суду від 31.03.2015 року з ОСОБА_2 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця. Але своїх аліментних зобов`язань відповідач не виконує, має велику заборгованість зі сплати аліментів. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки відповідача. ОСОБА_2 не проявляє ніякої зацікавленості в подальшій долі свого сина, не піклується про його моральний та фізичний розвиток.
З огляду на викладене вище, позивачка просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_4 .
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання, залучено Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, зобов`язано третіх осіб надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.32-34).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 року замінено третю особу Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району на належну - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Першотравневської селищної ради Нікопольського району, зобов`язано їх надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.64-66).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2025 року замінено третю особу Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Першотравневської селищної ради Нікопольського району на належну - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Марганецької міської ради, зобов`язано їх надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.64-66).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2025 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с.105-106).
Сторони в судове засідання не з`явились.
28.01.2026 року позивачка та її представник ОСОБА_3 направили до канцелярії суду заяви про розгляд справи без їх участі, кожна окремо, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити (а.с.126-127,128).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення за місцем його реєстрації судової повістки з рекомендованим повідомленням, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.124), згідно якого судова повістка отримано ним особисто 07.01.2025 року. Відзиву на адресу суду у встановлений законом строк не направив, причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав.
Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Вяткіна Л.А. 28.01.2026 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.129).
08.09.2025 року від представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Долгорук В.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить прийняти рішення відповідно до норм діючого законодавства, підтримує висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав (а.с.112-113).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, оскільки відсутні заперечення позивача щодо заочного розгляду справи.
Справа розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18.11.2011 року перебували у шлюбі, від якого в них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2016 року шлюб між подружжям було розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір`ю (а.с.8).

З 10.05.2012 року ОСОБА_4 зареєстрований за місцем проживання матері, а саме: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка ОСББ від 19.12.2023 року (а.с.7).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.03.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Аліменти стягуються з відповідача в примусовому порядку, на підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження №54484951 (а.с.10). Свої аліментні зобов`язання відповідач не виконує. Згідно наданого державним виконавцем Д.Л. Прудським розрахунку, станом на 30.10.2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дитини складає 148 268,50 грн. (а.с.11).

Крім того, згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.01.2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей), та призначено йому покарання у вигляді 120 годин громадських робіт (а.с.44-46).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, ОСОБА_2 не виявляє бажання займатись вихованням своєї дитини, її життям не цікавиться, не відвідує, матеріально не забезпечує, не проявляє ніякої зацікавленості в подальшій долі свого сина. Своїх батьківських обов`язків не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується.

Так, згідно побутової характеристики, наданої головою ОСББ «Лідер-48», малолітній ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю, яка зарекомендувала себе як доброзичлива, ввічлива та комунікабельна людина. Батько дитини з родиною не проживає, участі у житті дитини не приймає (а.с.13).

В довідці №44/102-2023 від 05.12.2023 року, наданій директором гімназії №3 НМР Тетяною Андрейчиковою, зазначено, що ОСОБА_2 не бере участі в вихованні дитини, з сім`єю не проживає, не спілкується з вчителями, батьківські збори не відвідує (а.с.14).

Класний керівник дитини І.С. Ободзинська в наданій характеристиці зазначила, що ОСОБА_6 має хороші досягнення у навчанні, бере активну участі у житті класу, дуже дружній, відповідальний та здібний, має лідерські здібності. Мати дитини бере активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує всім необхідним, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет, забезпечує високий рівень навчання дитини. В цьому їй допомагає бабуся ОСОБА_7 . Батько ОСОБА_2 з дитиною не спілкується, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являється (а.с.15).

Крім того, виконавчим комітетом Марганецької міської ради 30.05.2025 року надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_5 .

У висновку зазначено, що ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явився, в письмовій заяві просив розглядати питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав за його відсутності. ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, матеріально не забезпечує, не спілкується з сином та взагалі не підтримує ніяких контактів з ним (а.с.100-101).

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Інтереси дитини захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також згідно ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини.

Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20.

При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України").

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.

Суд вважає висновок виконавчого комітету Марганецької міської ради обґрунтованим, в ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_8 , без поважних причин залишив його без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81,82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 273, 430 ЦПК України, ст.ст. 150,157,164-166,180,182,191 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Законом України «Про охорону дитинства», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Крихта Алла Анатоліївна, до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Марганецької міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Павлопілля Нікопольського району Дніпропетровської області, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.)

Роз`яснити відповідачу зміст статті 169 СК України, відповідно до якого мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева