У х в а л а

Іменем України

22 січня 2026 року

м. Київ

Справа № 462/1594/24

Провадження № 61-15732ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Дунас Олеся Михайлівна (далі - адвокат),

на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року

у справі за скаргою скаржника на дії приватної виконавиці виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни (далі - приватна виконавиця) у виконавчих провадженнях (далі - ВП) за участі ОСОБА_2 (далі - стягувачка) як стягувачки і

в с т а н о в и в:

1. У січні 2025 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати незаконними дії приватної виконавиці та скасувати її постанови:

(1) про відкриття ВП № НОМЕР_1 від 21 січня 2025 року з примусового виконання виконавчого листа № 462/1594/24, який видав 27 грудня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова, про стягнення зі скаржника на користь стягувачки 12 325,00 доларів США;

(2) про відкриття ВП № НОМЕР_2 від 6 січня2025 року з примусового виконання виконавчого листа № 462/1594/24, який видав 27 грудня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова, про стягнення зі скаржника на користь стягувачки 12 325,00 доларів США;

(3) про накладення арешту на кошти боржника (скаржника) у ВП № НОМЕР_2 від 6 січня2025 року.

Мотивував тим, що приватна виконавиця винесла вказані постанови незаконно, бо заочне рішення суду від 14 листопада 2024 року, на підставі якого видані виконавчі листи, не набрало законної сили.

2. 13 березня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні скарги. Мотивував так:

- протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення суду (14 листопада 2024 року) заява скаржника про перегляд заочного рішення до суду не надходила, а тому воно набрало законної сили 19 грудня 2024 року. У зв`язку з цим суд видав виконавчі листи, які слугували підставою для відкриття приватною виконавицею ВП;

- 6 січня 2025 року через відсутність доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» приватна виконавиця за заявою представника стягувача винесла постанови про відкриття ВП за № НОМЕР_2 і про накладення арешту на кошти боржника у цьому ВП на паперовому носії, відомості про що 21 січня 2025 року внесла до АСВП із присвоєнням ВП № НОМЕР_1.

- 17 січня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова постановив ухвалу, згідно з якою відмовиву задоволенні заяви адвоката скаржника про перегляд заочного рішення суду від 14 листопада 2024 року, тому вказане рішення залишалося в законній силі;

- 17 березня 2025 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката скаржника на заочне рішення суду від 14 листопада 2024 року, у зв`язку з чим приватна виконавиця 23 квітня 2024 року винесла постанову про зупинення ВП;

- 3 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу адвоката скаржника залишив без задоволення, а заочне рішення суду від 14 листопада 2024 року - без змін.

- отже, приватна виконавиця, вирішуючи питання про відкриття ВП з примусового виконання виконавчого листа № 462/1594/24, який видав 27 грудня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова, діяла з дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», і немає підстав для визнання її дій у ВП незаконними.

3. 17 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції. Мотивував аналогічно до неї.

4. 12 грудня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 37727/0/220-25 від 15 грудня 2025 року), в якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення скарги. Мотивувала так:

- приватна виконавиця винесла оскаржені постанови незаконно, бо заочне рішення суду від 14 листопада 2024 року, на підставі якого виданий виконавчий лист, на той час не набрало законної сили;

- суди обох інстанцій не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника немає.

5.1. Скаржник вважав незаконними дії приватної виконавиці, а тому просив скасувати її постанови. Доводив, зокрема, те, що заочне рішення суду від 14 листопада 2024 року, на підставі якого суд видав виконавчий лист, не набрало законної сили, тому приватна виконавиця не мала підстав вчиняти виконавчі дії. Суди попередніх інстанцій з аргументами скаржника не погодилися. Він оскаржив їхні рішення у касаційному порядку. Проте Верховний Суд вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а висновки судів - вочевидь правильними.

5.2. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (речення друге частини першої, частина друга статті 129-1 Конституції України).

5.3. За змістом пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

5.4. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.5. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи (стаття 289 ЦПК України).

5.6. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

5.7. Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті3 Закону України «Про виконавче провадження»).

5.8. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

5.9. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (стаття 447 ЦПК України).

5.10. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

6. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:

- 14 листопада 2024 року Залізничний районний суд м. Львова ухвалив заочне рішення у справі № 462/1594/24, згідно з яким стягнув зі скаржника на користь стягувача 12 325,00 доларів США;

- вказане рішення набрало законної сили 19 грудня 2024 року, оскільки протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду першої інстанції не надійшла заява скаржника про перегляд цього рішення;

- 27 грудня 2024 року на виконання заочного рішення суд за заявою представника стягувача видав виконавчі листи;

- через відсутність доступу до АСВП відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» приватна виконавиця за заявою представника стягувача 6 січня 2025 року винесла постанови про відкриття ВП № НОМЕР_2 та про накладення арешту на кошти боржника у цьому ВП на паперовому носії, відомості про що 21 січня 2025 року внесла до АСВП із присвоєнням номера ВП - № НОМЕР_1;

- 17 січня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова постановив ухвалу, згідно з якою відмовиву задоволенні заяви адвоката скаржника про перегляд заочного рішення суду від 14 листопада 2024 року, тому вказане заочне рішення суду продовжувало залишатися в законній силі;

- 17 березня 2025 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаржника на заочне рішення суду від 14 листопада 2024 року, у зв`язку з чим приватна виконавиця 23 квітня 2024 року винесла постанову про зупинення ВП у справі;

- 3 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу скаржника залишив без задоволення, а заочне рішення суду від 14 листопада 2024 року - без змін.

7. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень після ухвалення заочного рішення скаржник подав на нього апеляційну скаргу, яку 23 грудня 2024 року апеляційний суд повернув через порушення визначеного законом порядку оскарження заочного рішення. Подання такої апеляційної скарги не вплинуло на набрання 19 листопада 2024 року законної сили заочним рішенням, повний текст якого суд першої інстанції склав 18 листопада 2024 року. За змістом ухвали суду першої інстанції від 17 січня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення скаржник подав лише 27 грудня 2024 року, тобто після набрання цим рішенням законної сили. Тоді як згідно з відомостями із системи «Електронний суд» 24 грудня 2024 року стягувачка вже звернулася до суду першої інстанції за отриманням виконавчого листа. Подання скаржником заяви про перегляд заочного рішення після набрання останнім законної сили не вплинуло на можливість виконання такого рішення. Процесуальний закон не передбачає такої підстави для втрати чинності заочним рішенням.

8. З огляду на вказане станом на час пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання і вирішення приватною виконавицею питання щодо відкриття ВП заочне рішення суду, на підставі та на виконання якого він видав виконавчий лист, набрало законної сили і підлягало примусовому виконанню.

9. Тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виснував, що приватна виконавиця, вирішуючи питання про відкриття ВП з примусового виконання виконавчого листа № 462/1594/24 про стягнення зі скаржника на користь стягувача 12 325,00 доларів США, а також щодо накладення арешту на кошти боржника (стягувача) у цьому ВП, діяла з дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Тому підстав для визнання її дій незаконними та скасування постанов не було.

10. Посилання скаржника у касаційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16 червня 2020 року у господарській справі № 922/4519/14, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини у вказаній справі не є подібними до таких відносин у справі № 462/1594/24. У господарському процесі немає інституту заочного рішення. Відповідно відсутні правила про набрання ним законної сили. Крім того, справа № 462/1594/24 стосувалася процесуального правонаступництва, а не перевірки законності дій з відкриття виконавчого провадження.

11. Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність й обґрунтованість судових рішень не впливають.

12. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

13. Встановивши, що приватна виконавиця діяла відповідно до закону та в межах її повноважень, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги скаржника. Таке застосування норм права є вочевидь правильним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення судами попередніх інстанцій. Тому касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадженняза касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватної виконавиці виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни у виконавчих провадженнях за участі ОСОБА_2 як стягувачки.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко