справа № 619/1572/21
провадження № 4-с/619/1/26
УХВАЛА

іменем України

28 січня 2026 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

стягувач: ОСОБА_1 ;

боржник: ОСОБА_2 ;

приватний виконавець: Близнюков Юрій Володимирович.

Суть питання, що вирішується ухвалою.

15 січня 2026 року представник ОСОБА_2 адвокат Гринишин Є.В. подав скаргу, в якій просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. щодо винесення Постанови про опис та арешт майна боржника від 09 січня 2026 року по виконавчому провадженню № 71004080 до вжиття всіх інших заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для встановлення наявності коштів та рухомого майна у боржника ОСОБА_2 ; визнати протиправною та скасувати Постанову про опис та арешт майна боржника від 09 січня 2026 року по виконавчому провадженню № 71004080.В обґрунтування скарги посилалася на те, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження № 71004080 . У процесі виконання - Постановою про опис та арешт майна боржника від 09 січня 2026 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрієм Володимировичем було описано та арештовано таке майно скаржника земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20, кадастровий номер: :00:003:1552, загальною площею 0,12 га, цільове призначення для індивідуального садівництва. Також зазначеною Постановою було накладено арешт на зазначене майно та встановлено обмеження прав користування ним: заборона на відчуження. Відповідальним зберігачем було призначено ОСОБА_1 . Однак, при вчиненні зазначеної дії, приватним виконавцем було порушено ряд вимог Закону України «Про виконавче провадження», що вказує на те, що опис та арешт майна відбувся з істотним порушенням вимог Закону, а це у свою чергу дає підстави суду скасувати зазначену Постанову. Так, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває на виконанні виконавчий лист Дергачівського районного суду Харківської області у справі № 619/1572/21, виданий 21 липня 2022 року Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 667 211,62 грн. У процесі проведення виконавчих дій, приватний виконавець Близнюков Ю.В. зробив запити: 1) до банків щодо наявності у боржника ОСОБА_2 коштів на рахунках; 2) до ДПСУ щодо наявності у боржника рахунків; 3) до МВС України щодо наявності у боржника транспортних засобів у власності. Це стало підставою для того, щоб виконавець здійснив опис та арешт нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2 . Однак, виконавцем було порушено черговість вчинення виконавчих дій та не вжив всіх передбачених законом заходів щодо виявлення коштів та рухомого майна ОСОБА_2 . Так, зокрема, матеріали виконавчого провадження не містять запитів до банківських установ України щодо наявності у боржника банківських скриньок та їх арешт, електронних гаманців боржника та наявності на них коштів, до ДП «Аграрні реєстри» щодо наявності у боржника вимог за аграрними розписками, до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» щодо наявності у ОСОБА_2 прав на знаки для товарів та послуг, майнових прав на інші об`єкти інтелектуальної власності, тощо, до Державної авіаційної служби України з метою отримання інформації про наявність чи відсутність у ОСОБА_2 на праві власності літальних апаратів цивільної авіації, до ДП «Держреєстри України» з метою отримання інформації про наявність чи відсутність у ОСОБА_2 права власності на сільськогосподарську техніку, тощо. Невчинення вказаних дій приватним виконавцем свідчить про передчасність прийняття ним рішення про опис та арешт нерухомого майна боржника. Зокрема описуючи та арештовуючи Постановою про опис та арешт майна боржника земельну ділянку, кадастровий номер :00:003:1552, загальною площею 0,12 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , приватний виконавець не здійснив дій щодо доступу до нього, не отримав рішення суду про примусове входження до житла, не відшукав та не арештував наявне у будинку рухоме майно, належне ОСОБА_2 . Крім того, як вбачається із будівельного паспорту за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване домоволодіння, яке складається із 2 земельних ділянок та садибного індивідуального будинку. Реєстраційний номер 20, що належить боржнику ОСОБА_2 . Садибний будинок та 2 земельні ділянки, площею по 0,12 га кожна з кадастровими номерами: № :00:003:1552, загальною площею 0,12 га, цільове призначення для індивідуального садівництва та № :00:003:1550, загальною площею 0,12 га, цільове призначення для індивідуального садівництва складають єдиний об`єкт нерухомості, який є неподільним. Зокрема, як вбачається із того ж будівельного паспорту на земельній ділянці, яка була описана та арештована оскаржуваною Постановою та яку позначено на плані за номером «2» розташовані «Альтанка», номер за планом «7», зелені насадження та огорожа, які чомусь не були описані та арештовані. Опис земельної ділянки без опису та арешту наявних на ній господарських будівель та споруд свідчить про неналежне виконання приватним виконавцем Близнюков Ю.В. своїх зобов`язань при виконанні рішення. Приватним виконавцем було вже описано та арештовано садибний (індивідуальний) будинок, однак не описано на не арештовано земельну ділянку, на якій останній розташований, що свідчить про фактичний безпідставний поділ домоволодіння на декілька об`єктів, що у своїй сукупності є єдиним цілим, а тому і мають бути описані разом. Так, постановою від 15 жовтня 2025 року Про опис та арешт майна боржника було описано та накладено арешт на майно: Двоповерховий садовий будинок Літ. «А-2» площею 164,8 м2, який складається з: I-поверх: коридор площею 7,9 м2, коридор площею 22,00 м2, доп. прим. площею 12,9 м2, гардеробна площею 4,30 м2, топкова площею 8,1 м2, санвузол площею 9,2 м2, холл площею 44,9 м2, кухня-їдальня площею 30,5 м2; II-поверх: коридор площею 18,3 м2, кімната відпочинку площею 20,7 м2, кімната відпочинку площею 29,3 м2, санвузол площею 9,4 м2, кімната відпочинку площею 22,1 м2. Матеріали зовнішніх стін дерев`яний брус. тераса площею літ. «а» 28,4 м2, балкон площею літ «а1» 12,2 м2, гараж площею літ. «Б» 42,2 м2, гараж площею літ. «В» 66,0 м2, лазня площею літ. «Г» 57,8 м2, басейн площею літ. «Д» 24,0 м2, колонка літ. «К»; вигрібна яма площею літ. «N» 2,2 м2, вигрібна яма площею літ. «N1» 2,2 м2, хвіртка літ. «N2» ворота літ. «N3» ворота літ. «N4» огорожа літ. «N5» Загальна площа об`єкта: 239,6 кв.м., житлова площа 72,21 м2. Реєстраційний номер 20, що належить на праві власності ОСОБА_2 . Також як вбачається із Висновку експерта № СЕ-1-/121-25/25196-ОБ від 07 листопада 2025 року ринкова вартість садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 239,6 м2 з господарськими будівлями та спорудами тераса площею літ. «а» 28,4 м2, балкон площею літ «а1» 12,2 м2, гараж площею літ. «Б» 42,2 м2, гараж площею літ. «В» 66,0 м2, лазня площею літ. «Г» 57,8 м2, басейн площею літ. «Д» 24,0 м2, колонка літ. «К»; вигрібна яма площею літ. «N» 2,2 м2, вигрібна яма площею літ. «N1» 2,2 м2, хвіртка літ. «N2» ворота літ. «N3» ворота літ. «N4» огорожа літ. «N5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_2 на праві власності, станом на дату надання висновку 07 листопада 2025 року складає 6 232 000,00 (шість мільйонів двісті тридцять дві тисячі гривень 00 копійок) гривень без урахування ПДВ. Зазначений висновок експерта міститься у матеріалах виконавчого провадження, його було долучено до цілого ряду скарг на дії та рішення приватного виконавця. Тобто, приватний виконавець Близнюков Ю.В. достовірно розуміючи, що садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 239,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами, коштує майже втричі більше, ніж розмір стягнутої судом грошової суми з ОСОБА_2 , а тому здійснює дії щодо звернення стягнення на земельну ділянку, на якій останній розташовано без звернення стягнення на сам садибний (індивідуальний) житловий будинок, а у разі реалізації земельної ділянки без садибного (індивідуального) житлового будинку у можливого покупця виникнуть складнощі, так як земельна ділянка забудована нерухомим майном, що належить іншій особі. Тобто ним умисно створюються перешкоди у користуванні цією нерухомістю. Відсутність у Постанові про опис та арешт майна боржника від 09 січня 2026 року відомостей про розміщену на земельній ділянці нерухомості свідчить про неналежність дій виконавця щодо звернення стягнення на це майно та вказує на передчасність винесення оскаржуваної Постанови. Крім того, боржник ОСОБА_2 не повідомлявся про дату, час та місце виконавчих дій, а тому не надав доступу до житла та земельних ділянок для їх опису та арешту, як єдиного цілого. Окремо звертає увагу суду на те, що оскаржувана Постанова від 09 січня 2026 року не містить даних про кількість примірників, у яких було її складено, не зазначено ПІБ боржника та заставодержателя, відсутні підписи боржника у відповідних графах. Постанова також не містить даних про роз`яснення понятим їх прав та обов`язків, що вказує на формальний підхід виконавця до опису та арешту нерухомого майна.

Відзив на скаргу приватний виконавець Близнюков Ю.В. до суду не подав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Задніпровський О.О. подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 , поданої в його інтересах адвокатом Гринишиним Є.В. В обґрунтування відзиву вказав, що виконавче провадження у цій справі відкрито 10.02.2023 року. З цього часу ОСОБА_2 жодної декларації про свій майновий стан до виконавця не подав, доступу до садового будинку не забезпечив, постійно ініціює різні судові процеси для здійснення перешкоджання виконанню рішення суду у цій справі. Через девальвацію гривні я вже втратила можливість повернути собі позичену ОСОБА_2 суму, визначеній в договорі позики. Про безпідставність скарги свідчить і ухвала Дергачівського районного суду у цій справі від 18.08.2023 року про відмову приватному виконавцю Близнюкову Ю.В. у примусовому проникненні до житла боржника ОСОБА_2 , Таким чином приватний виконавець Близнюков Ю.В. після неодноразових скарг стягувача вчинив передбачені Законом України Про виконавче провадження дії, а боржник безпідставно продовжує чинити перешкоди для виконання рішення суд, чим спричиняє мені збитки матеріального характеру та моральну шкоду. Про штучні перешкоди у примусовому виконанні рішення суду свідчить і ухвала Дергачівського районного суду Харківської області у цій справі (справа № 619/1572/21 провадження № 4-с/619/27/25 від 03.11.2025 року, яке представник боржника адвокат Гринишин Є.В. не оскаржував, а, відтак, погодився з нею, і його скарга повністю ідентична поданій у цьому провадженні.) ОСОБА_3 не заначив яке саме право боржника ОСОБА_2 порушено і в чому саме полягає це порушення, так як ОСОБА_2 обізнаний про наявність судового рішення у цій справі. Боржник ОСОБА_2 мав достатньо часу для узгодження дати та часу, коли саме він міг забезпечити приватному виконавцю доступ до свого майна , що саме і передбачено як його обов`язок вимогами ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження». По суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19). Крім того, адвокат Гринишин Є.В. до скарги долучив як доказ висновок експерта № СЕ-19/121 25/25196-ОБ від 07.11.2025, виготовленого на його замовлення. Вважає вказаний висновок таким, що не відповідає вимогам належності, допустимості та достовірності доказів, а також таким, що не може бути покладений в основу судового рішення чи інших рішень.

У судовому засідання представник ОСОБА_2 адвокат Гринишин Є.В. просив задовольнити скаргу з підстав, зазначених у ній.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні скарги з підстав, які зазначені у відзиві її представника.

У судовому засіданні приватний виконавець Близнюков Ю.В. просив відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Визначення окремих питань організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, передбачено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5).

Відповідно до ст. 4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом установлено, що на виконанні у приватного виконавця Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження № 71004080 з примусового виконання виконавчого листа № 619/1572/21 від 30.08.2021, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн, що складається з основного боргу 2 533 160,00 грн, пені 107 355,62 грн, 3% річних 26 696,00 грн, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 268,10 грн.

10 лютого 2023 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 71004080.

Постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 09.01.2026 (виконавче провадження № 71004080) накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20, кадастровий номер: :00:003:1552, загальною площею 0,12 га, цільове призначення для індивідуального садівництва. Також встановлено обмеження права користування ним: заборона на відчуження.

Матеріали виконавчого провадження містять докази про вживання приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. у ВП № 71004080 заходів, скерованих на вирішення питання щодо накладення арешту на вказане майно.

Щодо посилання скаржника на неповідомлення боржника про проведення такої виконавчої дії як опис та арешт майна, суд зазначає, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження і бути обізнаними про хід виконавчого провадження.

ОСОБА_2 обізнаний про відкриття виконавчого провадження, йому був відомий ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження в системі - Автоматизована система виконавчих проваджень (АСВП), а отже боржник має вільний доступ в будь-який час до процесуальних документів та інших матеріалів виконавчого провадження.

Так як боржнику було відомо про відкриття виконавчого провадження ВП № 71004080, він не був позбавлений можливості участі у проведенні виконавчих дій, зокрема, й щодо опису та арешту його майна.

Крім того, спеціальний закон не покладає на виконавця обов`язку узгоджувати усі свої дії з боржником, а попереднє повідомлення боржника про опис його майна, у випадку, якщо дії боржника не спрямовані на добровільне виконання рішення, може призвести до непередбачуваного переховування такого майна.

Перелік обов`язків виконавця наведений в частині другій статті 18 Закону про виконавче провадження, де відсутні вимоги обов`язкового повідомлення виконавцем боржника про проведення опису майна останнього.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду у справі № 910/11364/17 від 17.08.2020 та у справі № 903/1215/15 від 10.12.2021.

Інструкція № 512/5 також не містить вимог щодо обов`язкового повідомлення боржника про проведення виконавчих дій, в тому числі, опису майна.

Крім того, відповідно до абзацу першого пункту 13 розділу VIII Інструкції № 512/5 якщо опис і арешт майна здійснюються за участю сторін виконавчого провадження (їх представників), постанова про опис та арешт майна (коштів) складається в трьох примірниках. Перший примірник залишається у провадженні виконавця, інші - видаються під підпис сторонам виконавчого провадження.

Отже, виходячи зі змісту вказаного абзацу першого пункту 13 розділу VIII Інструкції № 512/5 опис і арешт майна не обов`язково здійснюється за участю сторін виконавчого провадження.

Матеріали справи та виконавчого провадження не містять даних про виконання боржником вимог виконавчого документа у добровільному порядку.

У зв`язку з цим, за відсутності встановленого нормативно-правовими актами обов`язку виконавця заздалегідь повідомляти боржника про проведення виконавчих дій, зокрема з опису майна такого боржника, скаржником не доведено порушення його прав щодо неповідомлення про опис майна, на яке накладено арешт.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах у справі № 916/2100/20 від 04.05.2022, у справі № 910/11364/17 від 17.08.2020 та у справі №903/1215/15 від 10.12.2021.

Посилання адвоката Гринишина Є.В. про те, що приватний виконавець зробив запити до банків щодо наявності коштів, до ДПСУ щодо наявності у боржника рахунків, до МВС України щодо наявності у боржника транспортних засобів у власності, проте не зробив запити, зокрема, до банківських установ України щодо наявності у боржника банківських скриньок та їх арешт, електронних гаманців боржника та наявності на них коштів, до ДП «Аграрні реєстри», до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» до Державної авіаційної служби України з метою отримання інформації про наявність чи відсутність у ОСОБА_2 на праві власності літальних апаратів цивільної авіації, тощо, чим порушив черговість вчинення виконавчих дій не можуть бути підставою для задоволення скарги.

Приватним виконавцем зроблено запити щодо наявності у боржника майна у передбачений законом спосіб. Законом не передбачено обов`язку приватного виконавця щодо надсилання запитів до вищевказаних скаржником установ. Боржнику було достовірно відомо про початок примусового виконання рішення суду, водночас останній не надав виконавцю декларацію про доходи та майно, що не заперечується представником скаржника, не виконав рішення суду у передбачений законом строк.

До того ж за змістом ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не позбавлений права запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Разом з тим, боржником не доведено здійснення таких дій.

Також, скаржником не доведено, яким чином порушено його права тим, що не було арештовано розташовану на земельній ділянці нерухомість та те, що «єдиний об`єкт нерухомості фактично поділено».

Крім того, у поданій до суду скарзі не наведено обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної постанови

Аналіз змісту ст. 4471 ЦПК України свідчить про те, що підставою для звернення сторони виконавчого провадження до суду зі скаргою є порушення її прав внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати, у чому саме полягає таке порушення (постанова Верховного Суду у справі № 602/1082/19 від 16.10.2023).

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що скаржником не доведено, що наслідком винесення приватним виконавцем постанови від 09.01.2026 про опис та арешт майна були порушені права боржника.

Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) зазначив, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для належного захисту прав та інтересів є недопустимим.

Посилання у поданій скарзі на висновок експерта № СЕ-1-/121-25/25196-ОБ від 07 листопада 2025 року не є безумовною підставою для визнання протиправним дій виконавця щодо опису та арешту майна боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржуване рішення було прийнято відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 258-261, 351-354, 447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Гринишина Євгенія Васильовича на рішення приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2026 року.

Суддя Є. А. Болибок