КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1306/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026року місто Київ

справа № 752/13236/24

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

розглянув у порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Данілової Т.М., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 86801,21грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 26 квітня 2021 року між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_3 був укладений договір страхування наземного транспорту №8069/21-Т/Ц4, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Вказував, що 06 серпня 2021 року в м. Києві по проспекту Голосіївському, 108/1-Б, сталася ДТП за участю автомобіля «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю в їх діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначав, що у справі про адміністративне правопорушення було проведено судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, за результатами якої було сформовано висновок експертів КНДІСЕ №28729/21052/30361/21-52 від 11 жовтня 2021 року, відповідно до якого дії водія автомобіля «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.4 ПДР України та з технічної точки зору дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Згідно рахунку №С000077124 від 06 серпня 2021 року та рахунку №С000077808 від 01 вересня 2021 року ТОВ «Автолайф центр», а також рахунку-фактури №б/н-1 від 02 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження склала 433602,42 грн.

Зазначав, що відповідно до умов договору страхування позивач відшкодував витрати на ремонт автомобіля на рахунки ТОВ «Автолайф центр» та ФОП ОСОБА_5 в сумі 43602,42 грн.

Вказував, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» на підставі полісу №ЕР-201342397, ПрАТ «СК «Арсенал страхування» має право зворотної вимоги до вказаного товариства в межах ліміту по полісу з урахуванням франшизи (ліміт за шкоду майну - 130000 грн., франшиза 0 грн.)

Зважаючи на те, що на ТДВ «СГ «Оберіг» покладається обов`язок сплатити на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 130000 грн., невиплаченою залишається сума в розмірі 86801,21 грн. (433602,42 грн. : 2 (обопільна вина) = 216801,21 грн. - 130000 грн. (виплата від ТДВ «СГ «Оберіг») = 86801,21 грн.)

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2024 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 86801,21 грн. страхового відшкодування та 3028,00 грн. судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року(справа№752/20389/21)закрито справу про адміністративне правопорушення за відсутності складу правопорушення (реабілітуюча підстава), а тому вважає, що покладення на ОСОБА_1 цивільної відповідальності за дорожньо-транспортну пригоду є помилковим та передчасним.

Вказував, що оскільки відсутні будь-які докази спричинення дорожньо-транспортної пригоди як в результаті винних дій ОСОБА_1 , так і іншого учасника ДТП, виключається і наявність обопільної форми вини.

Зазначав, що урішенні суд першої інстанції посилається виключно на висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи№28729/21052/30361/21-52 від 11 жовтня 2021 року, який нібито встановлює невідповідність дій відповідача вимогам п.10.4 ПДР України та причинний зв`язок із ДТП.

Посилався на те, що порушення відповідачем п.10.4. ПДР або будь-якої іншої норми ПДР не встановлено жодним рішенням (постановою) суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, тоді як висновок експерта не є рішенням суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесене вирішення питання про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, тому апріорі не може підміняти постанову в питанні встановлення вини в діях особи.

Вказував, що оскільки відсутні підстави вважати що дії відповідача були неправомірними, та між його діями та шкодою є безпосередній причинний зв`язок, і у вчиненні ДТП взагалі є вина останнього, а тому відсутні підставидля застосування положень ст.ст.1166, 1187 ЦК України і покладення на відповідача цивільної відповідальності за ДТП.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2021 року між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_3 був укладений договір страхування наземного транспорту №8069/21-Т/Ц4, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

06 серпня 2021 року в м. Києві по проспекту Голосіївському, 108/1-Б, сталася ДТП за участю автомобіля «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4

06 серпня 2021 року було складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №211768 від 06 серпня 2021 року, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 , поблизу будинку №108/1Б по проспекту Голосіївському в місті Києві, порушив вимоги пункту 13.1 ПДР України, а саме - не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 , що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №211767 від 06 серпня 2021 року, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу будинку №108/1Б по проспекту Голосіївському в місті Києві, порушила вимоги пунктів 12.1, 13.1 ПДР України, а саме - не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року (справа №752/20389/21) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю в їх діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно рахунку №С000077124 від 06 серпня 2021 року та рахунку № НОМЕР_3 від 01 вересня 2021 року ТОВ «Автолайф центр», а також рахунку-фактури №б/н-1 від 02 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження склала 433602,42 грн.

Відповідно до умов договору страхування позивач відшкодував витрати на ремонт автомобіля на рахунки ТОВ «Автолайф центр» та ФОП ОСОБА_5 в сумі 43602,42 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» на підставі полісу №ЕР-201342397, (ліміт за шкоду майну - 130000 грн., франшиза 0 грн.).

Позивач вказував на те, що він має право зворотної вимоги до ТДВ «СГ «Оберіг» в межах ліміту по полісу з урахуванням франшизи.

Звертаючись досудуз даним позовом, ПрАТ «СК «Арсенал страхування» зазначав, що на ТДВ «СГ «Оберіг»покладається обов'язок сплатити на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 130000 грн., невиплаченою залишається сума в розмірі 86801,21 грн. (433602,42 грн. : 2 (обопільна вина) = 216801,21 грн. - 130000 грн. (виплата від ТДВ «СГ «Оберіг») = 86801,21 грн.).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Таким чином, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Згідно з ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.36.3 Закону України «Про обов'якове страхування цивільно-правової відповідлаьності власників наземних транспортних засобів» у разіякщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати)а кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що у справі про адміністративне правопорушення №752/20389/21 було проведено судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, за результатами якої було сформовано висновок експертів КНДІСЕ №28729/21052/30361/21-52 від 11 жовтня 2021 року.

Як вбачається з вказаного висновку, дії водія автомобіля «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.4 ПДР України та з технічної точки зору дана невідповідність знаходилась в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

У висновку зазначено, що при даній ДТП автомобіль «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 , тобто в даному випадку він являв небезпеку для руху водію ОСОБА_3 , яка рухалась ближче до правого краю проїзної частини.

Голосіївський районний суд міста Києва, розглядаючи справу №752/20389/21 в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , дійшов висновку, що факт недотримання водієм ОСОБА_4 безпечного бокового інтервалу свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшов, а відтак дії ОСОБА_4 не регламентуються вимогами пункту 13.1 ПДР України, порушення якого поставлено йому у вину.

У постанові вказано, що суд не наділений повноваженнями вносити зміни до протоколу чи редагувати виклад суті правопорушення, і так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це призведе до порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), а тому суд дійшов висновку про необхідність відповідно до вимог ст.247 ч.1 п.1 КУпАП закриття провадження у даній справі, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року (справа №752/20389/21) закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за відсутності складу правопорушення, а порушення відповідачем п.10.4. ПДР або будь-якої іншої норми ПДР не встановлено жодним рішенням (постановою) суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, тоді як висновок експерта не є рішенням суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесене вирішення питання про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, тому апріорі не може підміняти постанову в питанні встановлення вини в діях особи, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц викладено правову позицію, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов'язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

За змістом положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно частини другої статті 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №752/20389/21 за протоколом, складеним відносно ОСОБА_4 , суд був обмежений змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №211768 від 06 серпня 2021 року та обставинами, які були викладені працівниками поліції про порушенням ОСОБА_4 пункту 13.1 ПДР України.

Разом з цим, особа, якій завдані збитки внаслідок ДТП та її страховик не позбавлені можливості доводити, що дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений застрахований автомобіль, сталася у зв'язку із порушенням відповідачем інших пунктів Правил дорожнього руху, які не були зазначені працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення і які не були предметом оцінки суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 106 ЦПК України передбачена можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною шостою статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов'язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно із частиною п'ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У висновку експертів КНДІСЕ №28729/21052/30361/21-52 від 11 жовтня 2021 року зазначено, що він складений на замовлення адвоката ОСОБА_3 для його подання до суду, а також наявна відмітка, що експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та за ст. 385 КК України за відмову від надання висновку.

Отже, вказаний висновок експерта є належним доказом у даній справі.

В матеріалах справи відсутнє судове рішення про притягнення відповідача ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 10.4 Правил дорожнього руху, а також про звільнення його від відповідальності за порушення зазначеного пункту ПДР.

Однак, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини (така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №686/10520/15, від 08 травня 2018 року у справі №922/2026/17, від 21 вересня 2018 року у справі №910/19960/15).

У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі №914/607/23 зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18). Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись господарським судом на загальних підставах.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Враховуючи, що позивачем був наданий суду першої інстанції належний доказ у підтвердження вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений автомобіль «Jaguar I-PACE», д.н.з. НОМЕР_1 , і вказаний доказ свідчить, що відповідачем був порушений пункт 10.4 Правил дорожнього руху, що не було предметом оцінки суду при розгляді справи за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_4 , вказаний доказ був прийнятий судом першої інстанції, а відтак відповідач не був позбавлений можливості під час розгляду даної справи доводити свою невинуватість у вчиненні ДТП у зв'язку із порушенням зазначеного пункту ПДР.

Однак, відповідач своїм правом на спростування наданого позивачем доказу його вини не скористався.

Таким чином, суд першої інстанції вірно взяв до уваги наданий позивачем доказ на підтвердження вини відповідача у порушенні пункту 10.4 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СК «Арсенал страхування» майнової шкоди у розмірі 86801,21 грн. (433602,42 грн. : 2 (обопільна вина) = 216801,21 грн. - 130000 грн. (виплата від ТДВ «СГ «Оберіг») = 86801,21 грн.).

Суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, обґрунтовано виходив з наявності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: