КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/12214/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4403/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвокат Швиденко В.А. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому посилалась на те, що з 01.05.2018 року Комунальне підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01.11.2021 у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2024 № 1875-ІV та Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг постачання теплової енергії».

Відповідно до вимог вказаних вище нормативних актів послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основні типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.

На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі типових договорів, підроблені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.02.2018 № 34 (5085); щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, то відповідно до ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору на загальнодоступних місцях на інформаційний стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Позивачем на виконання вимог чинного законодавства на своєму веб-сайті оприлюднено типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

Свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання з ТЕ/ПГВ є, у тому числі факт отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під`єднано до мереж тепло- та водопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ.

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуги ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи на плату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Проте, відповідачі у порушення вимог законодавства своєчасно не сплачували за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та ТЕ/ПГВ в результаті чого утворилась заборгованість.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Таким чином, за вищевказаною адресою, у відповідачів також існує заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води, зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання опалення та заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії.

Також, посилався на те, що 11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору.

Згідно з п. 3.4.2. договору цесії, навий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або у Додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованості.

Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 167 091,33 грн., яка складається з заборгованості:

за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10 718,78 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 629,25 грн., 3 % річних у розмірі 400,85 грн.;

за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 047,39 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 591,20 грн., 3 % річних у розмірі 637,53 грн.;

за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 468,64 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 743,23 грн., 3 % річних у розмірі 426,07 грн.;

за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35 027,01 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5 324,11 грн., 3 % річних у розмірі 1 309,91 грн.;

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 497,88 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 779,88 грн., 3 % річних у розмірі 457,15 грн., пеня у розмірі 556,20 грн.;

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 47 050,55 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 065,75 грн., 3 % річних у розмірі 1 446,15 грн., пеня у розмірі 1 759,48 грн.;

по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 1 397,46 грн.;

по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 736,45 грн.;

з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 20,41 грн.;

з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.;

стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн.(а.с. 1-3).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 39-41).

Не погодившись з рішенням районного суду, 11 листопада 2025 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвокат Якуб Г.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; винести окрему ухвалу відносно судді Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О. (а.с. 45-48).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції, достовірно встановивши факт реєстрації відповідачів за спірною адресою, що є не спростованим об`єктивним підтвердження факту споживання відповідачем комунальних послуг за цією адресою, однак з підстав не пред`явлення позивачем вимог до інших зареєстрованих у квартирі споживачів (солідарних боржників) помилково відмовив у стягненні вартості наданих комунальних послуг з відповідача, чим фактично незаконно звільнено останнього від оплати спожитих комунальних послуг. Висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального закону та процесуального права.

Судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин приписи ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 1 ст. 64 ЖК України та закріплений в ЦК України правовий інститут солідарної відповідальності (ст.ст. 541, 543 ЦК України). Судом фактично позбавлено позивача гарантованого законом права вибору пред`явлення вимоги до конкретного солідарного боржника, що стало наслідком повної відмови позивачу у реалізації права на судовий захист у солідарному зобов`язанні.

Також, помилковим є мотиви відмови оскаржуваного рішення про ненадання позивачем доказів стосовно правового статусу квартири та недоведеність заборгованості осіб, які споживають послуги. Оскільки вказані вимоги суду не обґрунтовані жодною правовою нормою, тому на переконання позивача, такі вимоги є надуманими та не можуть слугувати підставою для відмови у стягненні плати за надані послуги.

Вказувала, що оскільки законом не встановлено обов`язкової співучасті всіх власників, зареєстрованих та проживаючих у житловому приміщенні споживачі житлово-комунальних послуг, на яких законом покладено солідарну відповідальність, відмова оскарженим рішення у позові до одного із споживачів у солідарному зобов`язанні є неправомірною.

Звертала увагу, що судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження, які належить розглядати в порядку загального позовного провадження (а.с. 45-48).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Антонченко А.О. підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Так, про розгляд справи апеляційним судом 29 січня 2026 року відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , повідомлялись на зазначену ними адресу, проте повідомлення повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (а.с. 60-65).

Поряд з цим, 28 січня 2026 року до суду надійшла заява від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди в якій відповідачі підтвердили обізнаність з розглядом справи апеляційним судом. Проте, з огляду на положення ст.ст. 207, 367 ЦПК України, неявку відповідачів від імені яких подана заява, наявність інших осіб на права і обов`язки яких може вплинути затвердження мирової угоди, проте які не є учасниками в цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, про що постановив протокольну ухвалу (а.с. 112).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, не заперечується сторонами та є загальновідомим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01 листопада 2021 року у зв`язку зі зміною законодавства позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (а.с.19-24).

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV КП (далі - Закон № 1875-ІV) «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору (а.с. 27).

Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесїї Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 10 718,78 грн., заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 17 047,39 грн за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-26).

Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до Договору цесії.

В свою чергу, надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).

Згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: з 26.11.1992 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з 05.05.1995 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 29.07.1999 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з 13.11.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5).

З наданих позивачем копій корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, вбачається, що для будинку за адресою: АДРЕСА_3 , надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 19-24).

Згідно з розрахунками заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10 718,78 грн., інфляційна складова у розмірі 1 629,25 грн., 3 % річних у розмірі 400,85 грн. (а.с. 11-12, 18);

за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 047,39 грн., інфляційна складова у розмірі 2 591,20 грн., 3 % річних у розмірі 637,53 грн. (а.с. 11-12, 17);

за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 468,64 грн.,інфляційна складова боргу у розмірі 1 743,23 грн., 3 % річних у розмірі 426,07 грн. (а.с. 6-7, 13);

за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35 027, 01 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5 324,11 грн., 3 % річних у розмірі 1 309,91 грн. (а.с. 6-7, 14)

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 497,88 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 779,88грн., 3 % річних у розмірі 457,15 грн., пеня у розмірі 556,20 грн. (а.с. 8, 15);

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 47 050,55 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 065,75 грн., 3 % річних у розмірі 1 446,15 грн., пеня у розмірі 1 759,48 грн. (а.с. 8, 16);

з внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 20,41 грн. (а.с. 10);

з внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. (а.с. 10);

по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 1 397,46 грн. (а.с. 9);

по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 736,45 грн. (а.с. 9).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 30 Правил передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому, наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги та обґрунтованість їх розміру.

Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Так, судом встановлено, що позивач належно виконував свої зобов`язання, зокрема, щодо надання житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги пред`явлено до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: з 26.11.1992 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з 05.05.1995 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 29.07.1999 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з 13.11.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5).

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_1 з 26.11.1992 року та ОСОБА_2 з 05.05.1995 року зареєстровані за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останні отримують житлово-комунальні послуги за вказаною адресою та є їх споживачами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позов пред`явлено до двох осіб та позивачем не доведено суми заборгованості за весь період, зазначений у довідках про розмір заборгованості саме осіб, які споживають ці послуги. Позивач не надав належних та беззаперечних доказів, що підтверджували б правовий статус відповідачів як єдиних споживачів послуг за вказаною адресою. Відсутні будь-які документи, що встановлюють їхній статус власників чи користувачів, а також обґрунтування того, чому позовні вимоги були заявлені виключно до них, ігноруючи інших зареєстрованих у квартирі осіб. Відповідно до принципу змагальності сторін (ст. 12, 81 ЦПК України), саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У цьому випадку позивач не виконав свого процесуального обов`язку, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Таким чином, позов є передчасним і необґрунтованим.

Однак, колегія суддів не погоджуєтьсяз вказаними висновками, з огляду на таке.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Позивач, як особа, яка вважає, що її права порушено, є ініціатором судового процесу, самостійно визначає особу, яка, на його думку, повинна відповідати за порушення його прав, та має право подати до суду клопотання про залучення співвідповідача, реалізувала своє процесуальне право, заявивши в передбачений законом строк клопотання про залучення співвідповідача.

За правилами частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, споживачем є, у тому числі, фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відтак, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів письмового звернення відповідачів до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з інформацією про фактичне непроживання за адресою реєстрації, останні мають нести солідарний обов`язок із власниками квартири зі сплати комунальних послуг за адресою їх реєстрації.

В той же час, на підставі статті 544 ЦК України, у разі виконання солідарного обов`язку, відповідачі мають право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників за вирахуванням частки, яка припадає на них.

Згідно з розрахунками заборгованості за адресою АДРЕСА_1 наявна наступна заборгованість: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10 718,78 грн., інфляційна складова у розмірі 1 629,25 грн., 3 % річних у розмірі 400,85 грн. (а.с. 11-12, 18); за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 047,39 грн., інфляційна складова у розмірі 2 591,20 грн., 3 % річних у розмірі 637,53 грн. (а.с. 11-12, 17);за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 468,64 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 1 743,23 грн., 3 % річних у розмірі 426,07 грн. (а.с. 6-7, 13); за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35 027, 01 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5 324,11 грн., 3 % річних у розмірі 1 309,91 грн. (а.с. 6-7, 14); за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 497,88 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 779,88грн., 3 % річних у розмірі 457,15 грн., пеня у розмірі 556,20 грн. (а.с. 8, 15); за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 47 050,55 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 065,75 грн., 3 % річних у розмірі 1 446,15 грн., пеня у розмірі 1 759,48 грн. (а.с. 8, 16); заборгованість з внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 20,41 грн. (а.с. 10); заборгованість з внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. (а.с. 10); заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 1 397,46 грн. (а.с. 9); заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 736,45 грн. (а.с. 9).

Зазначені розрахунки є належним та допустимими доказами заборгованості, оскільки містять дані щодо номеру особового рахунку, відомості щодо наявності/відсутності лічильників, вихідні дані щодо розміру опалювальної площі, чинні тарифи на послуги, обсяг споживання гарячої води, фактичний обсяг споживання теплової енергії щомісячно в опалювальний сезон, суми щомісячних нарахувань за надані послуги.

Відповідачами не надано доказів на спростування факту наявності та розміру заборгованості за вказані житлово-комунальні, надані позивачем, а відтак, наявні підстави для стягнення заборгованості за вказані житлово-комунальні послуги.

При цьому, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17).

Поряд з цим, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285);

припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285);

стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285)».

Таким чином, основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Місто Київ не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року №309.

Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3% річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року.

За таких обставин нараховані позивачем на суму боргу пеня, інфляційні втрати та 3% річних у межах заявлених вимог за період з 01.01.2024 року по 30.04.2025 року також підлягають стягненню з відповідачів (а.с. 13-18).

Таким чином, з відповідачів солідарно підлягає стягненню загальна сума заборгованості у розмірі 167 091,33 грн., яка складається з заборгованості: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10 718,78 грн., інфляційна складова у розмірі 1 629,25 грн., 3 % річних у розмірі 400,85 грн.; за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 047,39 грн., інфляційна складова у розмірі 2 591,20 грн., 3 % річних у розмірі 637,53 грн.; за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 468,64 грн.,інфляційна складова боргу у розмірі 1 743,23 грн., 3 % річних у розмірі 426,07 грн.; за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35 027, 01 грн.,інфляційну складову боргу у розмірі 5 324,11 грн., 3 % річних у розмірі 1 309,91 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 497,88 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 779,88грн., 3 % річних у розмірі 457,15 грн., пеня у розмірі 556,20 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 47 050,55 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 065,75 грн., 3 % річних у розмірі 1 446,15 грн., пеня у розмірі 1 759,48 грн.; заборгованість з внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 20,41 грн.; заборгованість з внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.; заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 1 397,46 грн.; заборгованість по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 736,45 грн.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо доводів апелянта про порушення судом порядку розгляду справи.

Вапеляційній скарзі апелянт посилався на те, що судом в порушення норм ЦПК було розглянуто справу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;

5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Справа незначної складності - справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. (ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ціна позову складала 167 091,33 грн., що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2025 рік (3028 грн. х 80 - 242240 грн.).

Дана справа об`єктивно є справою незначної складності, вона не відноситься до справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

З огляду на викладене та положення процесуального закону, колегія суддів відхилила відповідні доводи апелянта.

Щодо постановлення окремої ухвали відносно судді Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О.

Відповідно до частин першої, другої та десятої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів перевіривши доводи апелянта стосовно необхідності постановлення окремої ухвали щодо допущених, на думку апелянта, порушень з боку судді, дійшла висновку про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали відносно судді районного суду на підставі ст.ст. 262, 385 ЦПК України.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною тринадцятою ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір 3 028, 00 грн., за подання апеляційної скарги - 4 542, 00 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4, 49).

Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи районним судом 3 028,00 грн., тобто по 1 514 грн. з кожного, та 4 542, 00 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції, тобто по 2 271 грн. з кожного.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () заборгованість:

за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10 718,78 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 629,25 грн., 3 % річних у розмірі 400,85 грн.;

за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 047,39 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 591,20 грн., 3 % річних у розмірі 637,53 грн.;

за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 468,64 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 743,23 грн., 3 % річних у розмірі 426,07 грн.;

за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 35 027,01 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5 324,11 грн., 3 % річних у розмірі 1 309,91 грн.;

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 497,88 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 779,88 грн., 3 % річних у розмірі 457,15 грн., пеня у розмірі 556,20 грн.;

за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 47 050,55 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6 065,75 грн., 3 % річних у розмірі 1 446,15 грн., пеня у розмірі 1 759,48 грн.;

по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмір 1 397,46 грн.;

по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмір 736,45 грн.;

з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 20,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн за розгляд справи районним судом та 2 271 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн за розгляд справи районним судом та 2 271 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 30 січня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов