Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Полякова О.З., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.2-5), який в подальшому уточнила (т.с.1 а.с.168-171) та в якому просила стягнути солідарно з відповідачів: - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири 22.10.2019 року - 8826,56 грн., - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири 06.01.2019 року - 18638,16 грн., - в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої пошкодженням майна - 20000,00 грн., - витрати на оплату послуг експерта-оцінювача в розмірі 1000,00 грн., - судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі є співвласниками квартири № 173 в тому ж будинку, яка розташована над квартирою позивача. 22.10.2019 року сталось залиття квартири позивача, причиною якого стало: самостійне втручання до мережі холодного водопостачання мешканцями квартири № 173 . В результаті залиття приміщення кухні позивача зазнало ушкоджень, а саме були пошкоджені стеля, стіни та підлога, що підтверджено складеними ОСББ «Добробут ХХІ» актами. Матеріальна шкода склала 8826,56 грн. 06.01.2021 року квартиру позивача знову затопило з квартири відповідачів, причиною чого визначено: недбале ставлення мешканців квартири № 173 до користування водопроводом. Матеріальна шкода внаслідок цього залиття визначена у 18638,16 грн. Крім того, позивач вказувала, що внаслідок недбалості відповідачів та пошкодження її житла позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях з приводу пошкодження майна, неможливості нормального його використання, погіршення стану здоров`я. По суті вимог позивач просла стягнути з відповідачів матеріальну шкоду внаслідок пошкодження майна в загальній сумі 27464,72 грн., в якості компенсації моральної шкоди 20000 грн., 1000,00 грн. - витрат, пов`язаних із оцінкою завданої шкоди, а також судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дацюк О.І. (т.с.1 а.с.63). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.69-71) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду першої інстанції від 27 січня 2025 року (т.с.1 а.с.150-151) неналежного відповідача ОСОБА_6 у цій справі замінено належними відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку задоволення клопотання сторони позивача (а.с. 123-149).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2025 року (т.с.1 а.с.216-223) позов позивача у цій справі задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий), ОСОБА_4 (РНОКПП невідомий), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди 27464,72 грн., на відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 296,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 296,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 296,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 296,75 грн.

Позивач ОСОБА_2 та всі відповідачі, окрім відповідача ОСОБА_1 , із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с.1 а.с.233-241) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

08.05.2025 року на адресу апеляційного суду надійшли матеріали справи разом із вищезазначеною апеляційною скаргою (т.с.2 а.с.1). В автоматизованому порядку 08.05.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с.2 а.с.2). В силу вимог ст. 359 ч. 2 ЦПК України питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. В автоматизованому порядку 13.05.2025 суддею Поляковим О.З. замінено суддю Онищенка Е.А. у зв`язку з тривалою відпусткою останнього (т.с.2 а.с.3-4). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.2 а.с.5), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 29.05.2025 (т.с.2 а.с.8-12). Ухвалою апеляційного суду клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, строк поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09.06.2025 року (т.с.2 а.с.15-16), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.2 а.с.17). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 48464,72 грн. - т.с.1 а.с.2), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (т.с.2 а.с.23-24).

Інші відповідачі не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустка судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка - т.с.2 а.с.28).

Встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2024 року (головуючий суддя Поляков О.З., судді Крилова О.В. та Кухар С.В. - т.с.1 а.с.131-138) в іншій справі ЄУН № 336/6407/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Підставою відмови у позові вказано незалучення позивачем належного складу відповідачів. В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення судді в інших справах… не може бути підставою для відводу. Самовідводи у цій справі відсутні, відводів не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що кквартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності від 14.03.2003 року (копія - т.с.1 а.с.13-14).

ОСОБА_2 зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 (т.с.1 а.с.67).

Квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтва про право власності на житло (копія - т.с.1 а.с.142).

З інформаційних довідок Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані проживаючими за адресою: АДРЕСА_5 (т.с.1 а.с.176-179).

Як вбачається з відповіді ОСББ «Добробут ХХІ» від 17.05.2021 року особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_4 відкритий на ОСОБА_1 (т.с.1 а.с.21).

Згідно із актами обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 22.10.2019 року та від 01.11.2019 року при візуальному обстеженні встановлено наявність плям від залиття, відставання шпалер та кахлю, ураження лінолеуму грибком. Залиття сталось 22.10.2019 року з розташованої вище квартири № 173 , мешканці якої звернулись до правління ОСББ «Добробут ХХІ» для усунення аварії, спричиненої в результаті самостійного втручання до водопровідної мережі, чим заподіяли поломку, зірвавши трубу холодного водопостачання (т.с.1 а.с.15-16).

Відповідно до звіту з оцінки майнового збитку ЗТБ «Гілея» від 26.11.2019 року в ході огляду квартири № 169 виявлено в кухні сліди зволоження, брудні плями та патьоки на стельових шпалерах, відставання шпалер від основи, відставання кахельної стінової плитки, деформація плит ДВП на підлозі, лінолеум на підлозі з внутрішньої сторони уражений грибком. Ринковий матеріальний збиток станом на 22.10.2019 року становить 8826,56 грн. (т.с.1 а.с.25-42).

Згідно із актами обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 06.01.2021 року та від 18.01.2021 року при візуальному обстеженні кухні та ванної кімнати встановлено наявність плям від залиття, відставання шпалер та кахлю. На вимогу комісії було проведено демонтаж стельового пластику, гіпсокартонних коробів, при обстеженні труб водопостачання вологості та протікання не виявлено. Залиття сталось 06.01.2021 року з розташованої вище квартири № 173 , мешканці якої доступ до квартири не дали, в телефонній розмові ОСОБА_1 повідомила, що її син ОСОБА_5 приймав ванну (т.с.1 а.с.17-18).

Відповідно до звіту з оцінки майнового збитку ЗТБ «Гілея» від 28.02.2021 року в ході огляду квартири № 169 виявлено в коридорі сліди зволоження, брудні плями та патьоки на стельових та стінових шпалерах, відставання шпалер від основи, пластиковий плінтус на підлозі з внутрішньої сторони уражений грибком; в ванній кімнаті стеля має сліди зволоження, брудні плями та ураження грибком, кахельна стінова плитка частково відстала від основи. Ринковий матеріальний збиток станом на 06.01.2021 року становить 18638,16 грн. (т.с.1 а.с.43-62).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2024 року (головуючий суддя Поляков О.З., судді Крилова О.В. та Кухар С.В. - т.с.1 а.с.131-138) в іншій справі ЄУН № 336/6407/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Підставою відмови у позові вказано незалучення позивачем належного складу відповідачів.

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Як зазначено Верховним Судом в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 12.03.2020 року № 757/37285/14-ц, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Оскільки у відповідності до положень ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, тож власник квартири має утримувати як саме житло, так і внутрішньоквартирні комунікації в належному стані, який би унеможливлював залиття розташованих нижче приміщень.

Такий обов`язок і був у відповідачів, які є співвласниками квартири № 173 , розташованої над квартирою позивача.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачами у цій справі не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували те, що витік води як 22.10.2019 року, так і 06.01.2021 року стався саме з їх квартири. Суд першої інстанції правильно критично оцінив акт обстеження від 06.01.2021 року (т.с.1 а.с.194), складений «головою будинку» та сантехніком, адже не зрозуміло, хто така голова будинку та чим передбачені повноваження вказаної особи на складання таких актів.

З відповіді КП «ЦУІТ» від 29.11.2021 року (т.с.1 а.с.195) вбачається, що в єдиній автоматизованій системі «Контакт Центр» зареєстроване одне звернення від 06.01.2021 року о 18.45 годині за адресою: АДРЕСА_5 з питання залиття з вище розташованої квартири. Того ж дня о 19.54 годині зафіксовано інформацію, що теча відбувається по стояку холодного водопостачання в перекритті між квартирами 173 та 169 .

З постанови суду від 18.02.2021 року (т.с.1 а.с.196), яку надала відповідач, вбачається, що з повідомленням про залиття квартири до мешканців квартири № 173 звернувся ОСОБА_8 16.00 годині, натомість як ОСОБА_1 звернулась до служби 1580 лише за три години.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував те, що згідно із відміткою в актах від 22.10.2019 року та від 01.11.2019 року мешканці квартири № 173 з актом ознайомлюватись відмовились, а при складанні акту 06.01.2021 року мешканці квартири № 173 не надали доступу до квартири, чим самостійно перешкодили можливості перевірити обставини та встановити причини витоку води (т.с.1 а.с.15-16).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем доведено факт залиття квартири двічі, спричинення майнової шкоди та її розмір, натомість як відповідачами не надано доказів на спростування своєї вини у заподіянні такої шкоди, що є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у заявленому позивачем розмірі.

Водночас, суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для стягнення витрат пов`язаних із проведенням оцінки завданої шкоди, адже позивачем не надано доказів сплати таких витрат.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з такого. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. В силу ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Внаслідок неодноразового залиття квартири позивача було пошкоджене належне позивачеві майно, а виникнення вологості, розвиток грибка та цвілі призвело до фактичної неможливості безпечного проживання у ній, при цьому позивач була вимушена тривалий час захищати свої права в судовому порядку, натомість як з боку відповідачів не вжито будь-яких заходів для добросовісного та добровільного усунення завданої шкоди, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно погодився, що позивачеві було завдано також й моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичного способу життя, необхідності додаткових зусиль для його нормалізації та у душевних стражданнях з приводу існування загрози здоров`ю через наявність у квартирі внаслідок затоплень зараження грибком, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. На правильну думку суду першої інстанції, враховуючи те, що залиття квартири позивача сталось двічі, вона тривалий час була вимушена захищати свої права, заявлена сума відшкодування моральної шкоди є розумною та справедливою, адже така сума не перевищує трьох мінімальних заробітних плат на день ухвалення судом рішення та співмірна із завданою матеріальною шкодою.

Щодо порядку стягнення шкоди з відповідачів, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 1190 ЦК України, яка вказує, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Оскільки відповідачі є співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності, тож вони усі несуть відповідальність за нормальний стан системи водопостачання, отже у разі спричинення шкоди може бути застосовано саме принцип солідарної відповідальності.

Оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції правильно з цим не погодився, виходячи з такого.

Статтями 257, 261 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вказує ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що перше залиття квартири сталось 22.10.2019 року, друге - 06.01.2021 року. З тексту постанови Запорізького апеляційного суду від 04.07.2024 року в іншій справі ЄУН № 336/6407/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 131 -138) вбачається, що ОСОБА_2 вперше до суду звернулась із позовом у серпні 2021 року, перервавши таким чином строк позовної давності. Після відмови у позові ОСОБА_2 вдруге звернулась до суду 25.10.2024 року. Враховуючи вищевикладене, позивачем не було допущено пропуску позовної давності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно вбачав підстави для часткового задоволення позову до відповідачів у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача ОСОБА_1 у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідачі та, зокрема відповідача ОСОБА_1 не надалисуду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі в частині його задоволення.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема відповідачем ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 02.02.2026 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Поляков О.З. Трофимова Д.А.