КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/591/2026 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/15105/24

16 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буша Н.Д., у цивільній справіза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 12.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1330-2521.

Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор С 2657 для підписання кредитного договору 1330-2521 від 12.01.2024 року.

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 10 400,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 2,50 % в день.

Також, додатковою угодою_№ 1 від 14.01.2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1330-2521 від 12.01.2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5 200,00 грн.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до додаткової угоди № 1.

Позивач (через партнера АТ КБ «ПриватБанк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Звертає увагу суду на той факт, що відповідач в загальній кількості 4 рази оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору.

Зазначає, що станом на 08.08.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 83 274,75 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 15 210,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 68 064,75 гривень.

Вказує на те, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 16 714,75 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 66 560,00 гривень.

Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочену заборгованість за кредитом - 15 210,00 гривень; - прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 51 350,00 гривень, що разом становить 66 560,00 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят грн. 00 коп.) гривень

Кредитодавець відповідно до умов кредитного договору направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору № 1330-2521 від 12.01.2024 року щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто.

З урахуванням викладеного, просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1330-2521 від 12.01.2024 року в розмірі 66 560,00 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят грн. 00 коп.) гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 15 210,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 51 350,00 гривень; та судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код за , місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ, 01133) загальну суму заборгованості в розмірі 66 560 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив суд скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення в частині задоволення позовних вимог в межах наданого відповідачем розрахунку.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не погоджується із ухваленим рішенням, вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не були взяті до уваги всі обставини, які мали значення для ухвалення законного та обгрунтованого рішення.

Зазначає, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва 19.11.2024 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому були викладені всі аргументи відповідача проти задоволення позовної заяви, також відзив із відповідними додатками був також надісланий позивачу. Таким чином, позивач був обізнаний із аргументами відповідача та мав в наявності відзив із доданими документами.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи. Таким чином, відзив та додатки до нього були в наявності у позивача, навіть за умови відсутності доказів відправки. Натомість, відповідно до інформації, наявною в рішенні суду першої інстанції, 31.12.2024 року від сторони позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі, однак відповідач не отримував письмових пояснень та вони не були направлені на його адресу.

Вважає, що таким чином судом було порушено принцип змагальності сторін, який закріплений в ЦПК України, адже в такому випадку у позивача, за наявності відзиву із додатками, було б більше інформації для надання додаткових доказів та аргументів.

Зазначає що, будучи обізнаним із відзивом на позовну заяву, позивач надав додаткові письмові пояснення, які, як вбачається з рішення суду, були використані судом і взяті до уваги. Використання інформації з відзиву, який був надісланий і суду і позивачу в письмових поясненнях відповідає трактуванню надмірного формалізму в розумінні ЄСПЛ та Верховного Суду та порушує право відповідача на ефективний судовий захист.

Вказує на те, що суд першої інстанції також зауважив, що доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано та крім того, відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об?єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Однак, із опису вкладення до цінного листа наявна інформація, що відповідачем було надіслано розрахунок заборгованості, який не був взятий судом до уваги.

Зазначає, що оцінка доказів позивача відбулась без їх належного дослідження, з огляду на наступне.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження N? 14-1018), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як вид відповідальності за несвоєчасне виконання договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати грошове зобов?язання надмірні відсотки перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання додаткових прибутків кредитором. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі постійної колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.01.2020 року у справі 754/6091/18.

Апелянт вважає, що нарахований розмір відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача (з урахуванням програми лояльності) 51 350 грн, є непропорційно великою сумою компенсації, а визначений договором розмір процентної ставки становить істотний дисбаланс на шкоду прав споживача.

Вважає, що заборгованість за процентами необхідно зменшити до суми, що не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачуються проценти, та підлягає стягненню в сумі 15 відсотків від простроченого платежу, одержаного відповідачем за договором, а тому розрахунок заборгованості складає наступні суми: 15 210 гривень - тіло кредиту та 3 406,45 гривень проценти за користування кредитом (з розрахунку: сума заборгованості на кількість прострочених днів (300 днів) на подвійну облікову ставку НБУ в день прострочення).

26 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»- Мосійчук Альони Ігорівни. У вказаному відзиві представник позивача просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що в «особистому кабінеті» відповідач отримав гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту. Таким чином, відповідач попередньо ознайомився з договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1330- 2521 (Графік платежів за договором), які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови.

Зазначає, що відповідач підписав кредитний договір № 1330- 2521 від 12.01.2024 року відповідно до розділу 12 договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором C2657, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою, із позначкою часу.

Вказує на те, що при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача (створення за допомогою веб-сайту Заявки) укладення договору було б неможливе і кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.

Зазначає, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 чи будь які документи про отримання, чи використання відповідачем кредитних коштів є неможливим.

Вказує на те, що на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів суду було надано довідку про перерахування суми кредиту № 1330-2521 від 12.01.2024 року, а також лист (довідку) АТ КБ «ПриватБанк, які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 .

Звертає увагу суду, що позивач (через партнера АТ КБ «ПриватБанк» з яким укладено договір № 4010 від 02.12.2019 року про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) (надається в додатках) видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 400,00 грн. за договором про відкриття кредитної лінії та 5 200,00 грн. за додатковою угодою до договору про відкриття кредитної лінії на картковий рахунок вказаний відповідачем, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 року на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 10 400,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 2,50 % в день.

Також додатковою угодою від 14.01.2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1330-2521 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5200,00 гривень.

Відповідно до п 4.12. кредитного договору № 1330-2521 від 12.01.2024 року - строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Надання додаткових грошових коштів позичальнику у рахунок кредиту на підставі додаткової угоди не змінює строк кредитування. Дата повернення (виплати) кредиту 06.11.2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. У будь-якому випадку договір діє до 24 (двадцять четвертої) години (включно) доби, наступної після дати повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Продовження строку кредитування або строку дії договору або строку виплати кредиту в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається.

У кредитному договорі № 1330- 2521 від 12.01.2024 року сторонами було погоджено умови щодо розміру кредиту та строку кредитного договору, та ОСОБА_1 погодився з такими умовами шляхом електронного підпису договору одноразовим ідентифікатором.

Зазначає, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відповідачем відсотків. Крім того, звертає увагу суду, що відповідно до вищезазначеного розрахунку, штраф та комісія стосовно ОСОБА_1 не нараховувались

Вказує на те, що за період з 12.01.2024 року по 06.08.2024 року (включно) нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою - 2,50% відповідно до п.10.1. договору, що надається кредитодавцем за кожен день користування кредитом виключно, як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.

14.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору відповідно до умов якої, відповідачу було надано додаткові грошові кошти у кредит за договором у сумі 5 200,00 грн. Таким чином, станом на 14.01.2024 року основна сума боргу збільшилась до 15 600,00 грн. 09.02.2024 відповідачем було внесено платіж у розмірі 11 440,00 гривень, з яких 11050,00 було зараховано на погашення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та 390 гривень було зараховано на погашення основного боргу. Таким чином, станом на 09.02.2024 року основна сума боргу зменшилась до 15 210,00 грн.

Зазначає, що відповідно до умов договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за видачу кредиту, за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування.

Кредитодавець, відповідно до умов кредитного договору, направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №1330-2521 від 12.01.2024 року щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто.

Вважає, що оскільки договір було укладено 12.01.2024 року, додаткову угоду до договору було укладено 14.01.2024 року, тобто, у перехідний період (з 24.12.2023 року по 22.04.2025 року) коли денна процентна ставка не могла перевищувати 2,50%, кредитодавцем встановлено правильно денну проценту ставку згідно ЗУ «Про споживче кредитування» у розмірі 2,50%, що не перевищує законодавчих обмежень, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50% в період (з 24.12.2023 року по 22.04.2024 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що12.01.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках яких реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1330-2521.

Відповідно до п. 2.2. вказаного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Загальний розмір кредиту (сума кредиту) за цим договором становить 10 400 грн; дата видачі кредиту - 12.01.2024 року; строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; дата повернення (виплати) кредиту 06.11.2024року - пункти 4.1, 4.2, 4.12 договору.

Відповідно до пункту 4.7. договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.

Згідно з п. 4.10. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою:

Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою).

Знижена процентна ставка становить 2, 5 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору- пункт 10.1 договору.

Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів (який є додатком № 3 до договору), дат, які є останніми днями відповідних базових періодів; у разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, позичальник зобов`язаний, починаючи із наступного календарного дня, сплачувати проценти за користування кредитом кожного календарного дня строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі - пункт 4.9. договору.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 88 400,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом- пунки 4.14. договору.

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми (кредиту) на банківський рахунок позичальника з використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу - пункт 4.6. договору.

Відповідно до пункту 7.1., 8.1 договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України, цього договорута Правил.

Згідно з пунктом 4.3. договору кредитодавець протягом строку дії цього договору в односторонньому порядку має право запропонувати позичальнику збільшити розмір кредиту, що надається позичальнику за цим договором. Надання додаткових грошових коштів позичальнику у рахунок кредиту відбувається на підстав додаткової угоди до цього договору, порядок укладення якої визначається цим договором.

14 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1330-2521, за умовами якої кредитодавець зобов`язався надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти у розмірі 5 200 грн, позичальник зобов`язується повернути суму неповернутого кредиту у строки та на умовах, викладених у договорі, з урахуванням умов цієї додаткової угоди та сплатити проценти за користування вказаними грошовими коштами у розмірі та на умовах, передбачених договором (а.с. 50, зворот-51).

Довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1330-2521 від 12.01.2024 року ОСОБА_1 підтверджується здійснення (перерахування) коштів 12.01.2024 року, 14.01.2024 року на картку № НОМЕР_1 у розмірі 10 400 грн. та 5 200 грн, платежі № № .

Відповідно до листа АТ «ПриватБанк» було здійснено перерахування коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay, в тому числі за договором № 1330-2521 від 12.01.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс» здійснило перерахування кредитних коштів 12.01.2024 року у розмірі 10400,00 грн та 14.01.2024 року у розмірі 5 200,00 грн на рахунок НОМЕР_1 , який був зазначений ОСОБА_1 під час укладання договору.

Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору.

За пред`явленим позовом кредитора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» станом на 08 серпня 2024 року сума заборгованості за кредитним договором становить 83 274, 75 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15210,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 68 064, 75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем на виконання умов договору було здійснено оплату коштів у сумі 11 440 грн., що підтверджує визнання ним кредитних зобов`язань перед позивачем. Враховуючи норми закону та те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі, наявну заборгованість у добровільному порядку повністю не погасив, то вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, з огляду на наступне.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, дійшов обґрунтованого висновку про укладеність 12 січня 2024 року між сторонами кредитного договору № 1330-2521, а також додаткової угоди від 14 січня 2024 року до нього, шляхом їх підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора (С 2657), а також отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 15 600,00 грн.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526, частини першої статті530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Заборгованість в частині основної суми боргу (суми позики) у розмірі 15 210,00грн, що обліковується за позичальником ОСОБА_1 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості в цій частині складової боргу у повному обсязі відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 210,00 грн на користь кредитора (позивача).

Щодо стягнення відсотків за користуванням кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме, надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У справі, яка переглядається, фактичні обставини справи вказують на те, що позивач (кредитор) довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та ОСОБА_1 кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто, виконання належним чином своїх обов`язків.

Заявлені позивачем вимоги про сплату процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика (кредит), та обраховані позивачем (кредитором) на узгоджених сторонами умовах договору, відповідно до п.п. 4.10. кредитного договору, а саме: стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на спростування презумпції правомірності кредитного договору № 1330-2521 від 12 січня 2024 року та додаткової угоди від 14 січня 2025 року до нього. Зазначений договір недійсним в частині сплати процентів за користування позикою не визнано.

При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором, який наданий позивачем при поданні позовної заяви до суду. З вказаного розрахунку вбачається, що станом на 08 серпня 2024 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість в сумі 83 274, 75 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 15210,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 68 064, 75 гривень. За вказаний період позичальником сплачено 09 лютого 2024 року один платіж у розмірі 11 440,00 грн на виконання зобов?язання і вказані кошти зараховані кредитором в рахунок погашення боргу за простроченими процентами за користування кредитом- 11050,00 грн., на погашення тіла кредиту- 390 грн.

Так, розрахунком заборгованості підтверджується, що з 12.01.2024 року по 06.08.2024 року відповідачу нараховувались проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,5%.

Крім того, як свідчать вимоги позову, позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме: часткового списання позичальнику заборгованості за нарахованими процентами у сумі 16 714,75 гривень, а відтак, прострочена заборгованість за нарахованими процентами визначена позивачем в сумі 51 350,00 гривень.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - денна ставка має бути не більше 1,5%, з 20.08.2024 року- денна ставка не більше 1%.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу Iцього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Досліджуючи розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, колегія суддів апеляційного суду встановила, що позивачем розмір заборгованості за нарахованими процентами в сумі 68 064, 75 грн обраховано з 12 січня 2024 року по 06 серпня 2024 року за ставкою 2,50% за кожен день користування кредитом.

Визначаючи розмір заборгованості в частині процентів за користування позикою у межах погодженого сторонами договору строку надання позики, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з того, що денна ставка відсотків, починаючи з 24.12.2023 року має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року- не більше 1%, встановила, що борг за складовою заборгованості зі сплати процентів за користування позикою за період з 12 січня 2024 року по22 квітня 2024 року не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, оскільки за цей період позивачем здійснено розрахунок процентів, виходячи із ставки 2, 50%.

Разом з тим, обчислення, наведені позивачем в частині заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 22 квітня 2024 року по 06серпня 2024 року, що проведені за ставкою 2,50% за кожен день користування кредитом, не узгоджуються із приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, якими визначено що, починаючи з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року ставка за процентами визначається у розмірі не більше 1, 5 %.

За проведеними обчисленнями, з урахуванням максимального розміру денної процентної ставки 1,5%, що діє з 22 квітня 2024 року, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за період з 22 квітня 2024 року по 06 серпня 2024 рокурозмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», становить 24 412,05 грн (107 днів х 228,15 грн в день).

Отже, загальна сума заборгованості за процентами становить 62 840, 05 грн ( 38 428 грн за період з 12.01.2024 року по 21.04.2024 за ставкою 2,5%, та 24 412, 05 грн- за період з 22.04.2024 по 06.08.2024 за ставкою 1,5%).

При цьому, колегією суддів враховується, що 09 лютого 2024 року позичальником (відповідачему справі) внесено платіж у розмірі 11 440,00 грн, з яких 11 050 грн було враховано на погашення нарахованих відсотків, 390 грн на погашення основного боргу (тіла кредиту), а також позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 16 714, 75 гривень.

Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині складової боргу за нарахованими процентамиза період з 12 січня 2024 року по 06 серпня 2024 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 35 075, 30 грн ( 38 428 грн. + 24 412, 05 грн) за мінусом 11 050 грн та 16 714, 75 грн). В інший частині вимог про стягнення заборгованості за складовою боргу за нарахованими процентами слід відмовити.

Доводи апелянта про необхідність застосовування до розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками облікової ставки Національного банку України, що діяла у період нарахування цих відсотків, колегія суддів відхиляє як такі, що не грунтуються на узгоджених сторонами умовах договору від 12.01.2024 року та нормах чинного законодавства.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скаргивідповідача ОСОБА_1 правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не в повній мірі дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору в частині складової боргу за нарахованими процентами, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс»в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині складової боргу за нарахованими процентами, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення визначив загальну суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором однією сумою, з метою уникнення ускладнень при виконанні судового рішення, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Укр кредит фінанс».

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог- частина 2 статті 141 ЦПК України.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Після апеляційного перегляду позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково (75, 54 %), а тому судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за подання позовної заяви становить 1 830,00 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задоволено частково, а тому з відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі, що становить суму 1 110, 81 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 626-629, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) заборгованість за кредитним договором № 1330-2521 у розмірі 50 285,30 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 15 210,00 грн та заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 35 075, 30 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 830,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 110, 81 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: