Номер провадження 2-о/201/100/2026
Соборний районний суд міста Дніпра
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра

у складі головуючого судді Давидовської Т.В.

за участю секретаря судового засідання Овчаренка Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), за участю заінтересованої особи: Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

установив:

Заявниця - ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулась до суду із заявою про встановлення факт народження дитини чоловічої статі, ім`я якої ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Маріуполь, Донецька область, Україна, від матері громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 у м. Маріуполь, Донецької області народився син - ОСОБА_3 . У зв`язку із тим, що дитина народилась на тимчасово окупованій території України, заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Заявниця не перебуває у шлюбі, у свідоцтві про народження дитини, видане органом окупованої території, батько дитини не вказаний. Відтак, свідоцтво про народження дитини видане органом, створеним у непередбаченому законом порядку на тимчасово окупованій території України, є недійсним, у зв`язку з чим, заявник вимушена звернутись до суду з даною заявою про встановлення юридичного факту, який необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини, яке вона не може отримати, оскільки територія, де вони проживають, не підконтрольна українській владі, а документи, що підтверджують факт народження дитини - недійсні. Зазначає, що єдиним шляхом для його отримання та захисту прав дитини є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.

Ухвалою суду від 23 січня 2026 року справу призначено до розгляду.

Заявниця та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника заявниці до суду надійшла заяву відповідно до якої представник просить розглядати справу без їх участі. Заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Заявниця ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Іллічівським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 23 травня 2012 року, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в м. Маріуполь, Донецької області , зареєстрована з 24 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до картки платника податків від 03 квітня 2014 року їй присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 (а.с. 8-13, 19, 23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 у м. Маріуполь, Донецької області народився син - ОСОБА_2 , на підтвердження зазначеного заявницею надано суду:

- копію медичного талону невстановленого зразка, на якому містяться відомості, про те що, це «Сведения акушерского стационара о новорожденном» (мовою оригіналу) ГБУ ДНР «Городская больница № 2 г. Мариуполя», відповідно до якого о 16 год 30 хв 08 листопада 2025 року заявниця народила дитину чоловічої статі вагою 3 900,00 г (а.с. 14,15);

- копію документа невстановленого зразка, на якому містяться відомості про те, що це довідка про народження дитини № НОМЕР_3 , видана 12 листопада 2025 року Маріупольським міським відділом записів актів цивільного стану Управління РАЦС ДНР, актовий запис про народження: № 4 від 12.11. 2025 року (документ російською мовою) (а.с. 16);

- копію документа невстановленого зразка, на якому містяться відомості про те, що це свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_4 , виданого 12 листопада 2025 року Маріупольським міським відділом записів актів цивільного стану Управління РАЦС Донецької народної республіки, відповідно до якого ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в «Росийская Федерация, Донецкая Народная Республика, г. Мариуполь (мовою оригіналу), батько дитини не вказаний (а.с. 17);

- фото новонародженої дитини; три фото, на яких зображено жінку разом з новонародженою дитиною (а.с. 37-40);

- письмовими свідченнями батьків заявниці - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які відповідно до вказаних свідчень, проживають з останньою разом, ведуть спільне господарство (а.с. 24-36);

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення серед яких: встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

В межах розгляду даної справи встановлено, що заявниця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Маріуполь, Донецької області народила дитину чоловічої статі - ОСОБА_3 .

Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 12 листопада 2025 року видане на території непідконтрольній державній владі України, а відтак є недійсним, оскільки видане органом, який не має права його видавати, так як знаходиться на території, непідконтрольній державній владі України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина на тимчасово окупованій території України, суд дійшов висновку щодо неможливості отримання заявником документів, виданих компетентним органом державної влади України.

Ураховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації народження в цьому випадку є рішення суду про встановлення факту народження дитини.

Відповідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376 м. Маріуполь Донецької області з 21 травня 2022 року і до теперішнього часу є тимчасово окупованою територією.

У зв`язку з тим, що с ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина на території м. Маріуполь Донецької області, де нині жоден орган державної влади України не здійснює свої повноваження, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про народження, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України є неможливим.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 759/1443/22.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження дитини, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про народження дитини, довідці медичного характеру, як доказам потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території зафіксувала факт народження дитини.

Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку ст. 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду (Подібні висновки щодо застосування норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 169/410/23 та від 24 квітня 2024 року у справі № 761/13911/23, від 23 листопада 2022 року у справі № 759/7001/22).

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України.

Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Так, окупаційною владою Російської Федерації, якою тимчасово окуповано м. Донецьк, Донецької області, 12 листопада 2025 року видане свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , відповідно до якого останній народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в «Росийская Федерация, Донецкая Народная Республика, г. Мариуполь (мовою оригіналу), батько дитини не вказаний (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (зі змінами та доповненнями), державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Так, свідоцтво про народження ОСОБА_2 видане незаконним органом, який розташований на тимчасово окупованій території України, а отже не може бути використане заявником для реєстрації народження дитини на території України, оскільки видане не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно зі ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України, а також на те, що відповідно до ст.26 цього Закону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження ОСОБА_2 для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити та встановити факт народження дитини чоловічої статі, ім`я якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Маріуполь, Донецька область, Україна, від матері громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що надасть можливість заявниці отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 430 та ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Відтак, відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Керуючись ст. 4, 12-16, 49, 264, 265, 293, 317, 319, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Установити факт народження дитини чоловічої статі, ім`я якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Маріуполь, Донецька область, Україна, від матері громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Давидовська