Справа № ві
Номер провадження 2/629/155/26
02.02.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Ткаченко Н.В. за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лозова в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником відповідача Смірновою Н.А. надано до суду телефонограму в якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі її довірителя.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Вироком Харківського апеляційного суду, вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_2 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України був скасований. Ухвалено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок залишено без змін (а.с.9-12).

02.10.2025 року вирок набрав законної сили.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2025 року встановлено, що 17.07.2024 близько 17-00 ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 перебували за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно вживали спиртні напої. Через деякий проміжок часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перемістилися за територію даного домоволодіння, де у останніх на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, обумовлена їх станом алкогольного сп`яніння, яка переросла у сутичку, під час якої у ОСОБА_2 раптово виник умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . ОСОБА_2 цього ж дня, близько 21-00, перебуваючи біля території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сутички почав боротися з ОСОБА_3 , внаслідок чого останні впали на землю, зокрема, ОСОБА_2 зайняв позицію зверху, а ОСОБА_3 опинився знизу. Далі ОСОБА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на нанесення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_3 кулаком правої руки не менше трьох ударів в область голови, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій бровній дузі із заходом на верхнє віко лівого ока, в правій навколоочній ділянці, на лівій щоці, поверхневих забійних ран на верхньому віці правого ока в 1 см догори від зовнішнього кута ока, саден на шкірі верхньої губи зліва на рівні четвертого зуба, в правій виличній ділянці, крововиливу під слизову верхньої губи в області передніх зубів, крововиливу в білонну оболонку правого ока у зовнішнього кута, закритої тупої травми носа з синцем на спинці і крилах носу на всьому протязі, садна на спинці і правому крилі носу в середньо-нижній третині та переломів кісток носу, які викликали носову кровотечу і закриття дихальних шляхів кров`ю та розвиток асфіксії, від якої останній помер на місці події цього ж дня в період з 21-30 по 21-50.

Водночас, ОСОБА_2 не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, а саме смерті ОСОБА_3 , внаслідок механічної асфіксії, яка виникла через закриття дихальних шляхів кров`ю з носової кровотечі, оскільки спричинені ним тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми носа з переломом кісток носа відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили б короткочасний розлад здоров`я, інші спричинені ним тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_2 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_3 , хоча повинен і міг передбачити настання зазначених наслідків, спричинив потерпілому фізичну шкоду у вигляді смерті. Причиною смерті ОСОБА_3 є механічна асфіксія, зумовлена закриттям дихальних шляхів кров`ю внаслідок носової кровотечі.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

В силу ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача.

Вироком суду доведено вину відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.119 КК України, прямим результатом вчиненого кримінального правопорушення стало заподіяння смерті ОСОБА_3 , чоловіка ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

На підтвердження витрат на ритуальні товари та послуги позивачкою надано лист-замовлення № 65 від 18.07.2024 року на загальну суму 58320,00 грн. та аркуш паперу з бланком кафе «Багира» на суму 8 700,00 грн, який підтверджує отримання ритуальних товарів і послуг, безпосередньо пов`язаних з похованням померлого.

Факт здійснення витрат на поховання підтверджується наданим документом видатковою накладною, що, як випливає зі ст. 76, 78, 81 ЦПК України, є письмовим доказом у розумінні процесуального права.

Відповідно до загальновизнаної судової практики, при вирішенні спорів про відшкодування витрат на поховання достатньо надання видаткових накладних, рахунків, чеків або квитанцій, пояснень позивача. Жодна норма процесуального права не вимагає обов`язкового підтвердження виключно фіскальними чеками або акредитованими актами.

Таким чином, твердження відповідача про те, що лист-замовлення № 65 від 18.07.2024 року не є платіжним документом, не містить доказів правового статусу ФОП ОСОБА_5 , є необґрунтованою спробою уникнути відповідальності за відшкодування витрат на поховання, передбачену як цивільним законодавством, так і практикою Верховного Суду. Факт витрат є належним чином підтверджений, а сам розмір не оспорюється як явно завищений.

Водночас аркуш паперу з бланком кафе «Багира» на суму 8 700,00 грн не є належним та допустимим доказом понесення витрат, оскільки не підтверджує факту оплати, не є розрахунковим документом та не містить обов`язкових реквізитів.

Крім того, згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Витрати на поминальний обід не відносяться до витрат на поховання у розумінні ст. 1201 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення підлягають частковому задоволенню в розмірі 58320 грн.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікована 17.07.1997 р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 р.)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 а саме внаслідок загибелі чоловіка позивача, остання отримали непоправну моральну шкоду та тяжку глибину душевних страждань, пов`язані зі смертю ОСОБА_3 , який був їй рідною людиною та єдиною опорою.

В обґрунтування моральної шкоди та заявленого розміру позивач вказала, що після смерті чоловіка вона відчуває постійний біль, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, стали з`являтися емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, змушена постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я.

У постанові від 24.01.2025 року справа № 624/946/23 колегія суддів Верховного Суду зауважила, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_2 вчинив тяжкий необережний злочин, в результаті якого позивач втратила чоловіка, внаслідок чого перенесла нервові переживання, а також беручи до уваги, що смерть рідною людини для позивачки це непоправне горе, що призводить до довічних негативних наслідків протиправних дій ОСОБА_2 , які залишаються назавжди й істотно змінюють спосіб життя, внаслідок чого позивач зазнає значних душевних страждань, та втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, тому суд вважає, що діями ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода позивачці, у зв`язку з чим враховуючи майновий стан ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що ніякі кошти не повернуть ОСОБА_1 чоловіка, разом з тим виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, беручи до уваги, що відповідач є особою похилого віку, пенсіонером, враховуючи стан здоров`я відповідача, обставини кримінального провадження, оцінює спричинену позивачці моральну шкоду в 150000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 58320 (п`ятдесят вісім тисяч триста двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн. (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Наталія ТКАЧЕНКО