Справа № 279/128/26
У Х В А Л А

12 січня 2026 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Волкової Н.Я. по цивільній справі №279/128/26 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення помилково сплачених грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У провадження суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення помилково сплачених грошових коштів.

З позову та доданих до нього матеріалів вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг №0207251 від 02.07.2025 року. Згідно п.4.3 Договору загальна сума договору складає 22935 грн..

На виконання умов вказаного договору позивачем 07.07.2025 рокуна користь позивача перераховано грошові кошти у сумі 22935 грн..

Підставою поданого позову позивач вказує помилковість перерахування коштів відповідачеві та бажання їх повернення як помилково сплачених, а відповідно відповідачем - як безпідставно отриманих.

За ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у ст. 20 ГПК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.4 ГПК України, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Судом встановдлено, що підставою звернення до суду позивача є спір між фізичними особами-підприємцями, якими було укладено господарський договір, під час виконання умов якого однією із сторін було помилково перераховано кошти на користь іншої сторони.

Суд вважає, що характер правовідносин, що виникли між сторонами, свідчить про те, що він пов`язаний зі здійсненням сторонами своєї господарської діяльності як ФОП, а позовні вимоги стосуються прав та інтересів сторін саме як учасників господарських відносин.

3 огляду на наведені критерії розмежування юрисдикції, суб`єктний склад спору та його предмет, суд вважає, що спір у даній справі не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції, оскільки містить ознаки господарського спору та має вирішуватися у порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладені обставини у відкритті провадження слід відмовити, роз`яснивши позивачці про її право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Керуючись ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення помилково сплачених грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її складання, який може бути поновлений, якщо апеляційна скарга подана в той же строк з дня її отримання.

Суддя