ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2026 року

м.Харків

справа № 632/2138/24

провадження № 22-ц/818/1708/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лозовського Станіслава В`ячеславовича на рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2025 року, постановлене суддею Кузьменком С.Л.

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 15515,38 грн. на користь позивача.

Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2025 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в порядку суброгації суму страхового відшкодування у розмірі 15515,38 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лозовський Станіслав В`ячеславович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не враховано, що дорожньо-транспортна пригода сталася при виконанні трудових обов`язків на автомобілі, який належить на праві власності роботодавцю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача у дорожньо-транспортної пригоди доведена належним чином, з урахуванням того, що ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було сплачено страхове відшкодування за ремонт пошкодженого автомобіля в розмірі 56 356,40 грн., стягненню з відповідача підлягає (56 356,40 грн. 40 841,02 грн.) = 15 515,38 грн., тобто різниця між розміром сплаченої шкоди і страховим відшкодуванням, виплаченим НАСК "Оранта" в порядку регресу.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 01.12.2021 о 12-40 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MAN 18.280», р/н НОМЕР_1 по вул. Героїв Праці, 15 в м. Харкові в зоні вигрузки та загрузки ТЦ «РОСТ» рухаючись заднім ходом, не впернився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом «LAND ROVER DISCOVERY», р/н НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова по справі №643/21776/21 від 02.02.2022 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, який керував автомобілем «MAN 18.280», р/н НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2022, згідно з засадами інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у дорожньо-транспортній пригоді.

Отже, вина відповідача ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.

Транспортний засіб «LAND ROVER DISCOVERY», р/н НОМЕР_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 2872/21-Т/Х/01 від 12.11.2021.

За вказаним договором ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» узяло на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику ОСОБА_2 збитки, завдані, зокрема, внаслідок ДТП, яка є страховим випадком. Вигодонабувачем за договором зазначено ОСОБА_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.12.2021, був пошкоджений автомобіль «LAND ROVER DISCOVERY», р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 .

02.12.2021 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно розрахунку страхового відшкодування від 16.12.2021 начальника відділу технічного врегулювання збитків департаменту врегулювання збитків РМ вартість ремонту LAND ROVER DISCOVERY», 2017 р.в., р/н НОМЕР_2 , становить 53 176,60 грн.

Відповідно розрахунку страхового відшкодування від 18.01.2022 начальника відділу технічного врегулювання збитків департаменту врегулювання збитків РМ вартість ремонту LAND ROVER DISCOVERY», 2017 р.в., р/н НОМЕР_2 , становить 3 179,80 грн.

Відповідно до страхового акту № 006.02791421-1 від 16.12.2021 по Договору добровільного страхування наземного транспорту №2872/21-Т/Х/01 від 12.11.2021 розмір страхового відшкодування склав 53 176,60 грн.

Відповідно до страхового акту № 006.02791421-1 від 18.01.2022 по Договору добровільного страхування наземного транспорту №2872/21-Т/Х/01 від 12.11.2021 розмір страхового відшкодування склав 3 179,80 грн.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 56 356,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №73441435 від 16.12.2021 р. на суму 53 176,60 грн. та №3596991 від 20.01.2022 р. на суму 3 179,80 грн.

Таким чином, позивачем ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до договору добровільного страхування здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_2 на загальну суму 56356,40 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MAN 18.280», р/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 0986344 від 05.10.2021, згідно до умов якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 130 000,00 грн.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснила на користь позивача виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (44%) у розмірі 40841,02 грн., невідшкодованою лишилася сума у розмірі 15 515,38 грн.

Згідно з ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зіст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За частиною 2 статті 1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Частиною п`ятою статті 1187ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено у частині 1 статті 1187ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Тлумачення статті 1187ЦК України свідчить, що: джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

01.12.2021 о 12-40 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «MAN 18.280», р/н НОМЕР_1 по вул. Героїв Праці, 15 в м. Харкові в зоні вигрузки та загрузки ТЦ «РОСТ», рухаючись заднім ходом, не впернився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом «LAND ROVER DISCOVERY», р/н НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MAN 18.280», р/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 0986344 від 05.10.2021, згідно до умов якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 130 000,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи, власником та страхувальником транспортного засобу учасника ДТП є ТОВ комерційно-виробнича фірма «Рома», а водієм юридичної особи, який має право керування транспортним засобом є ОСОБА_1 (а.с. 19-20, 37-39 т.1).

Відповідач перебуває в трудових відносинах із ТОВ комерційно-виробничою фірмою «Рома».

Згідно копії трудової книжки відповідач з 16.04.2021 року працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ комерційно-виробничою фірмою «Рома».(а.с.145)

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про ненадання доказів перебування у трудових відносинах та виконанні на час дорожньо-транспортної пригоди службових обов`язків.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 01.12.2021 року о 12 год. 40 хв. в зоні вигрузки та загрузки ТЦ «РОСТ» саме із службовим автомобілем, що належить роботодавцю.

Даних про управління ОСОБА_1 автомобілем, що належить ТОВ комерційна -фірма «Рома» під час вчинення ДТП для власних потреб, матеріали справи немістять.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Відповідно до приписів статей 1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року в справі №910/20622/17 зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду, можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).

При цьому позов пред`явлено до водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем у зв`язку із виконанням трудових обов`язків.

Таким чином за шкоду, спричинену ОСОБА_1 під час виконання ним трудових обов`язків має відповідати юридична особа, з якою він перебував у трудових відносинах.

Підстав для покладення обов`язків про відшкодування шкоди на відповідача ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Таким чином належним відповідачем у дані категорії справ є юридична особа, з якою водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах, та яка має відповідати за шкоду, спричинену її працівником під час виконання службових обов`язків.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково поклав обов`язок по відшкодуванню на водія ОСОБА_1 . Тому рішення суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 4542,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лозовського Станіслава В`ячеславовича задовольнити.

Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4542,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова