Справа № 643/8506/25
Провадження № 2/643/676/26
02.02.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Довготько Т.М.
за участі секретаря судового засідання Вишнякової Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Никифорова Марина Аркадіївна про стягнення боргу зі спадкоємців,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємців після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованість за договором позики від 04.01.2019 року, договором позики від 26.01.2020 року та договором цесії від 25.05.2020 року у розмірі 381 297 гривень з кожного.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 30.05.2025, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, витребувано докази.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 03.11.2025, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Відзив на позов не подали.
Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Никифорова М.А. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 04.01.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала у власність ОСОБА_4 кошти у розмірі 412 500, 00 грн. з кінцевим терміном повернення до 04.02.2020. Пунктом 2 Договору позики від 04.01.2019 передбачено, що позичальник свідчить, що отримав грошові кошти від позикодавця повністю, ще до підписання договору.
Пунктом 5 Договору позики від 04.01.2019 передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Так, підпунктом а) пункту 5 Договору позики встановлена сума процентів у розмірі 1,5% у календарний день за період, за які проценти не були сплачені достроково.
Пунктом 9.3. Договору позики від 04.01.2019 встановлено за порушення будь-якого зобов`язання штраф на користь позикодавця розміром 100% від суми визначеної у пункті 1 Договору, яка становить 412 500,00 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором позики від 04.01.2019 заборгованість ОСОБА_4 складає: 3 269 062,50 грн. з яких: 412 500,00 грн - заборгованість з основної суми боргу (тіло позики); 2 444 062,50 грн заборгованість зі сплати процентів за підвищеною ставкою (412 500 * 1,5% * 395 = 2 444 062,50 гривень, де 412 500,00- сума боргу, 395 - кількість календарних днів прострочення платежу за процентами у період з 05.01.2019 року по 04.02.2020 року); 412 500,00 грн штраф за порушення зобов`язань за Договором позики. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором позики від 04.01.2019.
Крім того, 26.01.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала у власність ОСОБА_4 кошти у розмірі 15 000, 00 грн. з кінцевим терміном повернення до 26.03.2020. Пунктом 2 Договору позики від 26.01.2020 передбачено, що позичальник свідчить, що отримав грошові кошти від позикодавця повністю, ще до підписання договору.
Пунктом 5 Договору позики від 26.01.2020 передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Так, підпунктом а) пункту 5 Договору позики встановлена сума процентів у розмірі 1,5% у календарний день за період, за які проценти не були сплачені достроково.
Пунктом 9.3. Договору позики від 26.01.2020 встановлено за порушення будь-якого зобов`язання штраф на користь позикодавця розміром 100% від суми визначеної у пункті 1 Договору, яка становить 15 000,00 грн.
Крім того, 15.11.2019 ОСОБА_4 під розписку отримала від ОСОБА_5 у борг грошові кошти у розмірі 28 000 грн. При цьому, ОСОБА_4 в розписці зобов`язалася повернути грошові кошти 01.03.2020.
25.05.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір відступлення прав вимоги (цесії). В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за борговою розпискою від 15.11.2019 року, яка написана ОСОБА_4 на суму 28 000, 00 грн.
Судом були оглянуті оригінали Договору позики від 04.01.2019, Договору позики від 26.01.2020, договір відступлення права вимоги від 25.05.2020 та розписки від 15.11.2019, які долучені до матеріали справи.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні, є, крім інших, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки, договори позики чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 23 травня 2018 року у справі №475/526/15-ц та від 22 серпня 2019 року по справі №369/3340/16-ц.
Наявність оригіналу цих договорів позики у позикодавця свідчить про те, що боргове зобов`язання позичальником згідно умов Договору позики від 04.01.2019, Договору позики від 26.01.2020 та розписки від 15.11.2019 не виконані.
ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_4 померла
Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ХМНО Никифорової М.А. 22.07.2020 звернувся син померлої ОСОБА_2 , на підставі чого приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 10/2020.
З Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 09.08.2021, вбачається що станом на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресю: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса в установлений законом шестимісячний строк не звертались.
11.08.2021 між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір про поділ спадщини, який посвідчений ХМНО Никифоровою М.А. та зареєстрований в реєстрі за №1013. Відповідно до Договору, цей договір укладено про поділ належного їм спадкового майна, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, в рамках спадкової справи №10/2020 , відкритої ОСОБА_6 приватним нотаріусом ХМНО після смерті їх матері ОСОБА_4 .
Відповідно до п.5 Договору:
- у спадщину до ОСОБА_3 переходить: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Червоний партизан», місцезнаходження якого: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, розміром 4,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Цей договір є підставою для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом.
14.09.2020 ОСОБА_1 до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори направлено вимогу до спадкоємців, в якій кредитором зазначено, що заборгованість боржника ОСОБА_4 за договором позики від 04.01.2019 становить 3 269 062,50 грн., за договором позики від 26.01.2020 становить 43 275, 00 грн., за договором цесії від 25.05.2020 становить 28 000, 00 грн.
Відомості, що спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину на успадковане майно в матеріалах спадкової справи № 10/2020 відсутні.
ОСОБА_1 до суду надала звіт про оцінку майна:
- житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що є спадковим майном після смерті боржника, його вартість склала 195 605 грн.;
- земельної ділянки загальною площею 4,06 в умовних кадастрових гектарах, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, КСП «Червоний партизан», земельна частку (пай) якої є спадковим майном після смерті боржника, її вартість склала 90 132 грн.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша стаття 1282 ЦК України).
Згідно зі статтею 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) вказано, що «задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)). Не визначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109))».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, на яку є посилання в касаційній скарзі, викладено висновок, що «спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у погашенні заборгованості у разі смерті позичальника за рахунок спадкового майна, яке приймають у спадщину спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 зазначено, що «ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц,на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».
Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину та набув у власність спадкове майно, зобов`язаний погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.
Саме суд при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника встановлює необхідні для цього обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у встановлені строки; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора; частки спадкоємців у спадщині; обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця.
До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника.
Якщо спадкоємець (спадкоємці) заперечує проти вимог кредитора спадкодавця щодо меж його відповідальності за зобов`язаннями спадкодавця, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен такий спадкоємець, оскільки, з огляду на характер спірних правовідносин, кредитор не завжди може визначити яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна. Тому не допускається відмова в позові з тих підстав, що позивачем не надано відповідних доказів. В такій ситуації, задовольняючи позов кредитора до спадкоємця, суд в резолютивній частині рішення зазначає дійсний розмір заборгованості, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та встановлює, що її належить стягнути у межах вартості майна, одержаного ним у спадщину. Цим суд встановлює порядок виконання рішення про стягнення заборгованості спадкодавця.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за Договором позики від 04.01.2019, Договором позики від 26.01.2020 та розписки від 15.11.2019 в межах частки спадкового майна ОСОБА_4 , яке одержане ними у спадщину.
В свою чергу відповідач ОСОБА_3 прийняв у спадщину: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Червоний партизан», місцезнаходження якого: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, розміром 4,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартість якої відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку майна становить 90 132,00 грн., та саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду, як особа з інвалідністю 2 групи, на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Закон України «Про судовий збір» встановлював ставку судового збору за подачу до суду позову майнового характеру позивачем фізичною особою у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову становить: 762 594,00грн.
1% від ціни позову = 7 625,94грн.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути 6 724,62 грн - судового збору за подачу позову до суду, а з ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути 901,32 грн - судового збору за подачу позову до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Никифорова Марина Аркадіївна про стягнення боргу зі спадкоємців задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 672 462, 00 грн заборгованості за Договором позики від 04.01.2019, Договором позики від 26.01.2020 та розписки від 15.11.2019 в межах вартості частки спадкового майна ОСОБА_4 , яке одержане у спадщину.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 90 132,00 грн заборгованості за Договором позики від 04.01.2019, Договором позики від 26.01.2020 та розписки від 15.11.2019 в межах вартості частки спадкового майна ОСОБА_4 , яке одержане у спадщину.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 6 724грн. 62 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 901 грн. 32 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 02.02.2026.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Никифорова Марина Аркадіївна, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Алчевських, 2.
Суддя Т.М.Довготько