ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Карпенко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №205/10613/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кустова Сергія Володимировича на заочне рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Басової Н.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 посилався на те, що 05 листопада 2004 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з квітня 2023 року, у зв`язку із чим відповідач у квітні 2023 року звернулась до нього з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2023 року у справі №205/4131/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей - позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 квітня 2023 року, і до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року у справі №205/4774/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 листопада 2004 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 913 - розірвано.

Вказує, у період шлюбу вони заощаджували кошти, які вкладали на депозитний рахунок. З 2022 року до квітня 2023 року заощадили 8 350,00 доларів США, які поклали на рахунок в банку, відкритий на ім`я відповідача в АТ КБ «Приватбанк».

Проте з квітня 2023 року відповідач витрачає сумісно заощаджені кошти, розміщені на рахунках та депозитах, на свій розсуд та виключно на власні потреби. Позивач стверджує, ним, наприкінці 2022 року і на початку 2023 року, на ім`я відповідача здійснювались грошові перекази досить великими сумами, зокрема по 50 000,00 грн., 70 000,00 грн. та 100 000,00 грн.

У зв`язку з чим просив суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8 350,00 доларів США, розміщені на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» до моменту припинення шлюбних відносин у квітні 2023 року; стягнути з ОСОБА_2 на його ( ОСОБА_1 ) користь грошові кошти в сумі 4 175,00 доларів США.

Заочним рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8 350,00 доларів США, розміщені на відкритих на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» рахунках. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 175,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 671,91 грн.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 вересня 2025 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025 року у цій справі - залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Кустов С.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обставини встановленні судом у рішенні не відповідають дійсності.

Суд помилково установив, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, з дотриманням вимог закону, та те що особам, які беруть участь у справі, вручені судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК, що підтверджується поверненими повідомленнями про вручення судових повісток.

В матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок ціни позову, а довідка-розрахунок заборгованості, станом на момент пред`явлення позову, за депозитом не дає правових підстав для чіткого встановлення сум заборгованості та фактично отриманих в період шлюбу коштів відповідачем, так як не зрозуміло яким методом проводився подібний розрахунок та чим підтверджуються зазначені суми боргу.

Відповідач була позбавлена права надати на підтвердження своїх заперечень докази, які відповідають вимогам належності та допустимості.

Шлюб розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2023 року, яке набрало законної сили 12 серпня 2023 року.

У рішенні суд вказав, що кошти на депозитний рахунок відповідачем покладено в період з жовтня 2022 року по грудень 2022 року, а зняті останньою у період з січня по березень 2023 року, тоді як шлюб між сторонами розірвано 12 серпня 2023 року, що в свою чергу, свідчить про те, що дані кошти вносилися відповідачем на депозитний рахунок у період її перебування у шлюбі з позивачем та були зняті також в період перебування у шлюбі так як рішення про розірвання шлюбу набрало чинності тільки 12 серпня 2023 року.

Крім того, з виписки вбачається, що у період шлюбу - з січня по березень 2023 року, відповідачем знято з рахунку кошти в розмірі 8 350,00 доларів США, тобто в період шлюбу.

В свою чергу, доказів того, що дані кошти були витрачені відповідачем не на потреби та не в інтересах сім`ї - позивачем суду не надано.

Грошові кошти які були зняті відповідачем з валютного депозиту, у період шлюбу були використані в інтересах сім`ї, а саме на утримання та освіту дітей, одяг, проживання, комунальні послуги на поповнення гривневого рахунку з якого здійснювалися усі платежі на вищевказані витрати. Кошти використовувались на утримання дітей так, як аліменти було присуджено тільки 23 червня 2023 року, рішення суду набрало законної сили 23 липня 2023 року.

Грошові кошти з депозиту також надсилались (перераховувались) позивачеві ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Крім того в мотивувальній частині судового рішення указані зовсім інші сторони позову («Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд доходить висновку про те, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , отже позовні вимоги ОСОБА_7 підлягають задоволенню в повному обсязі»).

У зв`язку з чим просив суд заочне рішення суду від 09 червня 2025 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів скарги, просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 05 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2023 року у справі №205/4131/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 квітня 2023 року, і до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року у справі №205/4774/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 листопада 2004 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 913 - розірвано.

Вказане заочне рішенням суду набрало законної сили 12 серпня 2023 року.

У період шлюбу, з жовтня по грудень 2022 року, на ім`я відповідача в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито депозитні рахунки, в тому числі і валютний (у доларах США), що підтверджується виписками по рахунку (а.с.70-77).

З даної виписки вбачається, що у період з січня 2023 року по березень 2023 року відповідачем знято з рахунку кошти в розмірі 8 350,00 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кошти наведеного вище валютного банківського вкладу є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають розподілу між ними в рівних частках, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 4 175,00 доларів США, що становить половину суми даного банківського вкладу відповідача, оскільки доказів на підтвердження того, що вказані грошові кошти були витрачені відповідачем на потреби сім`ї, суду надано не було.

Рішення суду не відповідає вимогам процесуального права, оскільки було ухвалено при заочному розгляді справи, при цьому відповідач ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про дату, час та місце засідання суду, чим і обґрунтовує свою апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 20 серпня 2024 року відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання на 16 жовтня 2024 року.

16 жовтня 2024 року в підготовче судове засідання сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 04 листопада 2024 року.

04 листопада 2024 року в підготовче судове засідання сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 04 грудня 2024 року.

Виклик відповідача на 04 грудня 2024 року здійснювався за допомогою смс-повідомлення через додаток Viber, що не можна вважати належним повідомленням.

04 грудня 2024 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 18 лютого 2025 року у зв`язку із поданням уточненої позовної заяви.

Направлений на адресу відповідача лист з повідомленням про слухання справи, 30 грудня 2024 року повернувся на адресу суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Дана відмітка не є доказом належного інформування відповідача про розгляд справи.

18 лютого 2025 року в судове засідання сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 23 квітня 2025 року.

23 квітня 2025 року в судове засідання сторони також не з`явились, підготовчі дії закінчено та призначено справу до розгляду по суті на 09 червня 2025 року. В зазначену дату судом ухвалене заочне рішення, але доказів отримання відповідачем судових повісток про виклик у судові засідання матеріали справи не містять і доводи скарги в цій частині є обґрунтованими.

Згідно ст.376 ЦПК України розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, є порушення норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування рішення суду, на чому наполягає сторона відповідача.

Скасовуючи оскаржуване рішення і розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У справі встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року у справі №205/4774/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 листопада 2004 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 913 - розірвано. Вказане заочне рішення набрало законної сили 12 серпня 2023 року.

З матеріалів справи також вбачається, що у період шлюбу на ім`я відповідача в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито депозитні рахунки, в тому числі і валютний (у доларах США), що підтверджується виписками по рахунку (а.с.70-77).

Також з даної виписки вбачається, що кошти на депозитний рахунок відповідачем внесені у період з жовтня 2022 року по грудень 2022 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на рахунок відповідача здійснено переказ з картки Приватбанку через додаток «Приват24» грошові кошти, а саме: 13 жовтня 2022 року - 50 000 грн., 31 жовтня 2022 року - 100 000 грн., 21 грудня 2022 року - 70 000 грн., 26 січня 2023 року 20 000 грн. (загальна сума 240 000 грн.)

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з квітня 2023 року, у зв`язку із чим відповідач у квітні 2023 року звернулась до нього з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Дане рішення, як зазначає позивач, ним виконується окремо.

Також з виписки по рахункам відповідача вбачається, що у період з січня 2023 року по березень 2023 року (в період до припинення фактичних шлюбних відносин) відповідачем знято з відкритого на її ім`я в «ПриватБанку» валютного депозитного рахунку (з закриттям вкладів) кошти в розмірі 7 350,42 доларів США.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи доводи апеляційної скарги та їх обґрунтування, колегія суддів приходить до висновку, що доказів на підтвердження того, що вказані грошові кошти в розмірі 7 350,42 доларів США були витрачені відповідачем на потреби сім`ї, суду надано не було.

Надані квитанції на підтвердження витрат відповідача на відпочинок та навчання дітей на суму 62215,28 грн.датовані періодом з квітня 2023 року по червень 2023 року не підтверджують використання цих коштів в період до припинення шлюбних відносин.

Отже, колегія суддів, враховуючи встановлені у справі обставини, приходить до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін грошових коштів, які було розміщено на депозитних рахунках відповідача, та на 1/2 частину яких позивач має право.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, оскільки (як зазначено вище), заявлена ним сума грошових коштів, що була знята з рахунку відповідачем в період з січня по березень 2023 року, підтверджується в розмірі 7 350,42 доларів США (згідно наданої позивачем виписки по рахунку) а не в розмірі 8 350 доларів США, як зазначав в позові ОСОБА_1 . Тому його вимоги підлягають задоволенню в сумі 3 674,21 доларів США.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1447 грн. 91 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кустова Сергія Володимировича - задовольнити частково.

Заочне рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025 року у справі №205/10613/24 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7 350,42 доларів США, які розміщувались на рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 3 674 (три тисячі шістсот сімдесят чотири) долари 21 цент США.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1447 грн. (одна тисяча чотириста сорок сім) грн. 91 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 28.01.2026 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв