Справа № 522/235/26
Провадження № 2/522/4669/26
УХВАЛА

13 січня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 08.01.2026 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Матеріали позову суддя отримала 09.01.2026 року.

Разом з позовом представником позивачки було надано до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. належним чином завірені копії документів, що стали підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Ухвалою суду від 12.01.2026 року по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.02.2026 року. Також зазначено ухвалою клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Ніни Вадимівни належним чином завірені копії документів, що стали підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), а саме:

- іпотечний договір, серія та номер: 1124, виданий 11.08.2017, видавник: Буракова О.І., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу;

- вимога іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, серія та номер: б/н, виданий 24.07.2024, видавник: ОСОБА_3 ;

- довідка іпотекодержателя про суму боргу за основним зобов`язанням та про вартість предмета іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 04.10.2024, видавник: ОСОБА_3 ;

- документ, що підтверджує надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимогу іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, серія та номер: 553, виданий 13.06.2024, видавник: Укрпошта;

- документ, що підтверджує надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимогу іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, серія та номер: 398, виданий 12.08.2024, видавник: Укрпошта,

- оцінка об`єкту нерухомості,

а також усіх інших документів, що стали підставою для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на відповідну квартиру.

Разом з позовом представник ОСОБА_1 - адвокат Тітов В.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив в забезпечення вищевказаного позову:

1) Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, в тому числі нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

2) Накласти арешт на наступне нерухоме майно: на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 вказує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20), вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що предметами спору є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , яка є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , 1967 року народження, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Підставою заяви про забезпечення позову є те, що на сьогоднішній день, право власності на квартиру оформлено на ОСОБА_3 незаконно, який помер, та згідно довідки нотаріуса Луняченко Н. спадкоємцем його майна є його дружина ОСОБА_2 тобто відповідачка по справі., яка при отриманні спадщини зможе здійснювати переоформлення права власності на третіх осіб., що створить перешкоди щодо можливого повернення квартири за рішенням суду у разі його задоволення.

Згідно довідки щодо кола спадкоємців № 71/02-14 від 18.07.2025 року, виданої приватним нотаріусом Наною Луняченко, визначено наступне: Луняченко Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 16.07.2025року була заведена спадкова справа № 1/2025 до майна ОСОБА_3 , 1967 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , 1967 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20). У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрання адекватних заходів для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту набрання рішенням суду законної сили.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі № 922/4587/13.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі №755/15345/17-ц, від 21 квітня 2022 року у справі №592/7729/18, від 30 серпня 2023 року у справі №753/23090/21, від 10 травня 2023 року у справі №607/10456/22.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У ч. 1 ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. … Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З огляду на зазначене, на матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення, суд вбачає між сторонами існує реальний спір щодо предмету позову.

Наведені позивачем доводи для вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими, між сторонами існує спір щодо спірної квартири. Предмет заходів стосується предмета спору(квартира) і що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що намір позивача захистити свої права та інтереси, які він вважає порушеними, в даному провадженні не буде реалізовано у разі вчинення відповідачем певних дій, що не відповідатиме завданню цивільного судочинства та порушить право заявника на судовий захист.

До того ж, невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може зумовити виникнення інших спорів, а для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль шляхом ініціювання нових судових процесів, що потягне за собою матеріальні витрати, відшкодування яких буде неминуче пов`язано із певними труднощами, тобто спричинить негативні наслідки для сторін.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів забезпечення позову лише тимчасово обмежить права відповідача, проте такі заходи не перешкоджають користуванню відповідачем майном, що перебуває у власності (право на спадщину) , в той час як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Більше того, застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову по суті, а в разі задоволення позову сприятиме ефективному захисту прав позивача.

Виходячи з викладеного, заходи забезпечення позову про які просить позивач, фактично будуть спрямовані на охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Невжиття заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, та вплинути на виконання ймовірного рішення суду.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Суд вважає достатнім способом вжиття заходу забезпечення у вигляді накладання арешту на майно. Такий захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі.

У постанові від 11 травня 2022 року у справі № 317/2155/22 Верховний Суд дійшов висновку про те, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування для вирішення справи та способу забезпечення позову немає, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Вираховуючи наведене суд вважає, що у вимозі про заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, в тому числі нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) слід відмовити, оскільки накладання арешту на майно унеможливить подальшу реєстрацію прав власності.

Таким чином, беручи до уваги предмет спору та підстави, з яких він заявлений, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника позивачки.

Також суд вважає за можливе, керуючись положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України, не вирішувати на даному етапі питання про визначення зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 149-153, 154, 157, 258-260, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Тітова Віталія Володимировича про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 116 кв.м., житлова площа 66 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) - до розгляду справи по суті.

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали для виконання направити до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Артура Савельєва, 6).

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Домусчі Л.В.