Справа № 306/1107/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довбак Даниїл Юрійович, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року у складі судді Уліганинця П.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 20.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради та зроблено відповідний актовий запис №34.

Зазначає, що за час перебування в шлюбі, відповідачем 30.12.2021 року придбано та зареєстровано ввезений із-за закордону автомобіль марки Opel MERIVA, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску. Під час розірвання шлюбу в судовому порядку позивачу стало відомо, що відповідач, без її згоди та відома продав вищезгаданий автомобіль своєму батьку ОСОБА_3 за договором купівлі продажу №2142/2022/3356125 від 25.08.2022 року, за 148 979,00 грн.

Вважає, що кошти у розмірі 148979,00 грн. є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відповідно до вимог СК України має право на отримання половини суми від продажу автомобіля, яку разом з судовими витратами просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року заявлений позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , вартості автомобіля марки Opel MERIVA, 2005 року випуску в розмірі 74 489 (сімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 50 коп.; суму понесених судових витрат у розмірі 9 211 (дев`ять тисяч двісті одинадцять) гривень 20 коп. з яких:- 8000,00 - витрати на правову допомогу; - 1211,20 - сума сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявленого позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що транспортний засіб марки Opel MER1VA д.н.з. НОМЕР_2 придбавався для батька відповідача ОСОБА_3 за кошти останнього та йому належить. З розписок вбачається, що відповідач отримав від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відповідно 120000 гривень на розмитнення автомобіля та 45000 гривень на купівлю автомобіля для його батька ОСОБА_3 . Також у даних розписках чітко зазначається реквізити паспортних даних суб`єктів правовідносин, дати, місце і час підписання розписок. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки долученому до відзиву відповідача наряду замовлення №19318 від 16.02.2023, який підтверджує про те, що вказаний автомобіль повністю утримувався батьком відповідача ОСОБА_3 , і відповідно свідчить про те, що вказаний автомобіль належав та належить останньому. Так, рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 січня 2024 року по справі №306/2614/23 шлюб між позивачем та відповідачем - розірвано. В той час, як транспортний засіб переоформлено на батька відповідача ОСОБА_3 згідно договору купівлі - продажу від 25.08.2022 року. Тобто, транспортний засіб відчужений під час перебування у шлюбі позивача та відповідача, за кошти та в інтересах батька відповідача ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Гуштан Г.Г. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 , її представник адвокат Грабовський Ю.І. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника .

Колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Неліпинської сільської ради та зроблено відповідний актовий запис №34.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04.04.2022 року справа №453/1516/21 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.01.2024 року справа №306/2614/23 шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі, відповідачем 30.12.2021 року придбано та зареєстровано ввезений із-за закордону автомобіль марки Opel MERIVA, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску.

Згідно договору купівлі продажу №2142/2022/3356125 від 25.08.2022 року, відповідач ОСОБА_1 , без згоди та відома дружини (позивача) відчужив даний автомобіль своєму батьку за 148 979,00 грн.

З наданих розписок від 12.12.2021 року убачається, що відповідач отримав від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відповідно 120 000 гривень на розмитнення автомобіля та 45 000 гривень на купівлю автомобіля для його батька - ОСОБА_3 (а.с.46-47).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), положення ст. ст. 60 та 70 СК України, ст. 368 ЦК України, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч.1,ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними

Відповідно до ч. 4, ч.5 ст. 71 СК України, присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов, присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що придбаний сторонами у період шлюбу автомобіль, який зареєстрований за відповідачем, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними. Оскільки відповідач, без згоди позивача відчужив спірний автомобіль за 148 979,00 грн., а позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації частини вартості автомобіля, судом обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача половину вартості проданого автомобіля у розмірі 74 489,50 грн.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано розписки згідно яких відповідач отримав від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відповідно 120 000 гривень на розмитнення автомобіля та 45 000 гривень на купівлю автомобіля для його батька - ОСОБА_3 , і такий придбаний батьком, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи установлено, що після ввезення спірного автомобіля із-за кордону на територію України, реєстрацію його проведено саме за відповідачем, а не за його батьком ОСОБА_3 , що спростовує твердження апелянта, що автомобіль придбано за кошти та в інтересах батька.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, та правомірно задовольнив заявлений позов .

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довбак Даниїл Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: